Справа № 815/4733/17
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 вересня 2017 року м. Одеса Справа № 815/4733/17

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А. розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про підтвердження умовного адміністративного арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про підтвердження умовного адміністративного арешту майна.

Як на одну з підстав звернення до суду позивач зазначає ст. 94 Податкового кодексу України.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто умовний адміністративний арешт майна обовязково повинен бути підтверджений судом протягом 96 годин після прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про таке накладення, тоді як арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду та ніяких рішень в даному випадку керівник не приймає.

При цьому зазначені вимоги, щодо накладення арешту на кошти на рахунку платника податків можуть бути розглянуті судами як у загальному порядку позовного провадження, так і за поданням органу державної податкової служби про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, внесеного до суду на підставі пункту 1 частини першої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, із додержанням відповідних особливостей розгляду цієї категорії звернень податкових органів.

Проте в даному випадку позивач звертається з позовом до суду саме щодо накладення арешту на майно ФОП ОСОБА_1, а не на кошти які знаходяться на рахунках платника, а тому в даному випадку позивач не може звернутись з даною вимогою до суду в загальному порядку.

Також суд звертає увагу на те, що адміністративний арешт майна платника податків припиняється: 1) або у зв'язку з відсутністю протягом 96 годин рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України); 2) або на підставі рішення органу державної податкової служби про звільнення майна з під арешту, яке приймається протягом двох робочих днів, що настають за днем, коли такому органу стало відомо про виникнення підстав для припинення адміністративного арешту (пункт 94.20 статті 94 Податкового кодексу України).

Також вказаний арешт може бути припинений наданням відповідному контролюючому органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об'єктів права власності цієї третьої особи (пункт 94.19.5); скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт (пункт 94.19.6); прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту (пункт 94.19.17).

Та суд вважає, що пункт 94.19.17 може бути застосований тільки якщо судом було прийнято рішення протягом 96 годин про обґрунтованість арешту майна платника.

У свою чергу, звільнення від арешту коштів на рахунках платника податків відповідно до абзацу третього пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України відбувається за рішенням того ж самого органу, який наклав відповідний арешт, тобто за рішенням суду. Рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Як на іншу підставу звернення до суду з даним позовом позивач зазначає ч. 6 ст. 183-3 КАС України.

Суд зазначає, що ст. 183-3 КАС України визначає особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо: підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до ч. 5 ст. 183-3 КАС України суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо:

1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті;

2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Відповідно до ч.6 ст. 183-3 КАС України відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Згідно даних компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» позивач 08.09.2017 року звертався до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 (справа №815/4656/17).

Ухвало суду від 08.09.2017 року 15 год. 40 хв. вказане подання було залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.09.2017 року 17 год. 00хв. вказане подання було повернуто позивачу в звязку з невиконанням ухвали про без руху.

Тобто судом встановлено, що позивачу було не відмовлено у відповідності до ч. 5 ст. 183-3 КАС України у прийнятті подання, а повернуто подання в звязку з невиконанням ухвали про залишення подання без руху, що є однією з причин яка унеможливлює подання даного позову до суду за загальними правилами встановленими КАС України.

Другою причиною в даному випадку суд вважає є те, що КАС України взагалі не передбачено звернення податкового органу з вимогою про підтвердження умовного адміністративного арешту майна в загальному порядку.

Так відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Відповідно до ч. 5 ст. 105 КАС України адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Суд зазначає, що це зокрема вимоги про стягнення податкового боргу, про припинення юридичної особи тощо, вимоги у справах, що виникають з виборчих правовідносин, про дострокове припинення повноважень народного депутата, обмеження права на мирні зібрання тощо, але аж ні як вимоги про підтвердження умовного адміністративного арешту майна, право звернення з якими чітко встановлено ст. 183-3 КАС України.

Згідно даних компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» позивач не скористався своїм правом передбаченим ч. 4 ст.183-3 КАС України для повторного звернення з поданням до суду після усунення його недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Відповідно ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до п.1 ст. ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо: заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином враховуючи те, що звернення субєкта владних повноважень з позовом до суду про підтвердження умовного адміністративного арешту майна за загальними правилами встановленими КАС України не передбачено, а також те, що ухвалою суду від 08.09.2017 року по справі №815/4656/17 подання було повернуто позивачу, а не відмовлено в його прийнятті, суд вважає, що слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ч. 7. ст. 9, ст. 105, ст. 109, ст. 183-3 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про підтвердження умовного адміністративного арешту майна.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 109 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Е.А. Іванов