Справа № 678/283/17
Суддя: Ходоровський І. Б.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 678/283/17
Провадження № 2-а-678-13/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Козка Л.М.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє с амостійних вимог на предмет позову - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить:
визнати поважною причину пропуску та поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом;
визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії;

зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з доданими до неї документами та прийняти рішення яким у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) та Постанови Кабінету Міністрів України №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок № 975) призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог, які підтримано в судовому засіданні представником позивача, з 04 лютого 1987 року по 11 листопада 1987 року ОСОБА_1 у складі військової частини пп НОМЕР_1 брав участь у бойових діях на території республіки Афганістан і під час проходження служби внаслідок вибуху снаряду отримав осколкові поранення голови, тулуба, тривалий час лікувався у шпиталях.
В жовтні 2015 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. До заяви додав усі необхідні документи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 13 Порядку №975 направив заяву та додані до неї документи на адресу департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги із зазначенням, що Командування вважає, що позивач має право на отримання вказаної грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Проте, 01 червня 2016 року Міністерством оборони України документи були повернуті на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку №975.
Про зазначене рішення позивач дізнався наприкінці (грудень) 2016 року, коли звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням про надання письмової відповіді про результати його звернення і саме тоді отримав лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 червня 2016 року та копії документів, поданих для призначення одноразової допомоги. Однак, ні логічних підстав відмови у призначенні допомоги, ні причин, чому йому не було повідомлено про це рішення раніше, не почув, тому вважає, що з поважних причин пропустив строк позовної давності.
Вважає дії відповідача протиправними адже в нормативно-правових документах, якими керується Міністерство оборони України при вирішенні питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не передбачено повернення документів на доопрацювання, такі дії виходять за межі наданих відповідачу повноважень.
У зв`язку з тим, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону №2011), вважає позовні вимоги обґрунтованими.

В назване судове засідання позивач та його представник не з`явилися, згідно поданої заяви просять розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України при розгляді справи проти задоволення позовних вимог заперечив, в позові просить відмовити з тих підстав, що згідно встановленої нормативно-правовими актами процедури для призначення компенсаційних виплат та їх виплати, серед визначеного переліку документів (п. 11 Порядку №975), подається також документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Подання вказаного документа є обов`язковою умовою, оскільки Законом № 2011 делеговано Кабінету Міністрів України право визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються. Крім того, подання означеного документа також передбачено п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за №1294/26071) (далі Положення №530).

Законодавство Радянського Союзу у період проходження ОСОБА_1 військової служби також передбачало необхідність документа, що свідчить про причини та обставини поранення.

Однак, позивач цих документів не надав, тому в Міністерства оборони України не було законних підстав для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 і не відмовляючи в призначенні одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання в Хмельницький обласний військовий комісаріат (п. 4.8 Положення №530).

Наданий позивачем протокол засідання військово-лікарської комісії лише засвідчує причинний зв`язок поранення (пов`язане з виконанням обов`язків військової служби чи не пов`язане), а висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням. Ці документи не можуть бути покладені в основу судового рішення.

В зв`язку із зазначеним посилання позивача на порушення його прав є надуманим адже Хмельницький обласний військовий комісаріат вірно повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання повного пакету документів, що визначений в п. 11 Порядку №975.

Позовна вимога про зобов`язання в судовому порядку призначити і виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку із встановленням інвалідності без надання визначених законодавством документів є формою втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України як органу, який наділений повноваженнями у визначеній сфері, тому виходить за межі завдань адміністративного судочинства, адже суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Звертає також увагу на пропуск строку звернення позивача з позовом до суду.

Представник Міністерства оборони України в назване судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, які викладені у письмових запереченнях.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, згідно поданих письмових пояснень просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Летичівського районного військового комісаріату з письмовою заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності і до заяви додав пакет документів, що необхідний для призначення та виплати одноразової допомоги.

30 травня 2016 року на адресу Хмельницького обласного військового комісаріату надійшов витяг з протоколу комісії при Міністерстві оборони України №36 від 20 травня 2016 року яким документи ОСОБА_1 повернуто, оскільки не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, як це передбачено п. 11 Порядку №975.

01 червня 2016 року для ОСОБА_1 . Хмельницьким обласним військовим комісаріатом надана відповідь про повернення його документів на доопрацювання та додатково повідомлено, що після надання відповідних документів в Летичівський районний військовий комісаріат такі будуть направлені у ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого оформлення і відправки на розгляд комісії Департаменту фінансів Міністерства оборони України. 21 червня 2016 року працівником Збройних Сил України на особистому прийомі зміст цього листа було доведено до ОСОБА_1 про що наявна дата і підпис працівника військового комісаріату.

01 червня 2016 року Хмельницьким обласним військовим комісаріатом направлено лист військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 де зазначено про повернення документів та на доопрацювання. Вказано про необхідність повідомити про результати ОСОБА_1 .

За вказаних обставин строк звернення до суду ОСОБА_1 є пропущеним, адже саме 21 червня 2016 року ОСОБА_1 стало відомо про рішення комісії, а не наприкінці 2016 року, як зазначено у позовній заяві.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011).

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 2 п. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

За приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

У ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

У ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) визначено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вищезазначеної норми закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок № 975 (діє з 24 січня 2014 року).

Відповідно до п. 3 цього Порядку (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У п.п. 1 п. 6 Порядку № 975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Згідно п. 11 Порядку №975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 12 Порядку № 975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

У п. 13 Порядку № 975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 12 грудня 2014 року) встановлено, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відтак, Порядком № 975 встановлено, що заява про призначення одноразової грошової допомоги подається до уповноваженого органу (військовий комісаріат), який направляє у 15-денний строк документи розпоряднику бюджетних коштів (Міністерство оборони України) для прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні допомоги.

Так, відповідно до посвідчення, що видане 26 вересня 1996 року Летичівським райвійськкоматом, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією для ОСОБА_1 вперше з 12 грудня 2014 року і довічно встановлено 3 групу інвалідності поранення, контузія, так, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, має протипоказання важкої праці.

Згідно довідок Летичівського районного військового комісаріату від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учасником бойових дій, інвалід війни ІІІ групи, з 13 жовтня 1985 року по 11 листопада 1987 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах, в період з 04 лютого 1986 року по 11 листопада 1987 року приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан у складі військової частини пп №83255 (підстава: військовий квиток НОМЕР_2 ).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2003/Ж від 20 жовтня 2015 року, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 виявлені рубці в потиличній ділянці зліва від серединної лінії, в правій лопатковій ділянці, в лівій лопатковій ділянці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути причинені у зазначений строк, тобто у 1987 році.

Відповідно до Витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3944 від 22 жовтня 2015 року у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 наявні вогнепальне осколкове поранення голови, тулуба (контузія головного мозку 1987 рік), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2003-Ж від 20 жовтня 2015 року, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку «Стійких віддалених наслідків ЗЧМТ у вигляді післяконтузійної енцефалопатії ІІ ст., з лікворно-гіпертензивним, пірамідно-атактичним синдромами, вираженою вегетативною дисфункцією, помірним когнітивними зниженнями та стійкою інсомнією. Облітеруючого ендартеріїту судин нижніх кінцівок. ХАН ІІ. ГХ ІІ ст., групи ризику 3. Постконтузійного порушення слуху. Післятравматичного правобічного плечелопаткового периартриту. Поширеного остеохондрозу хребта. Хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту в стадії загострення», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. До заяви додав документи, а саме: копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення з виконанням обов`язків військової служби, копію довідки МСЕК, копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи про обставини травми, копію паспорта, ідентифікаційного коду та військового квитка, копію довідки інваліда війни 3 групи, копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки про проходження строкової служби та про участь в бойових діях, копію розрахункового рахунку (згідно з п. 11 Порядку №975, п. 4.7 Положення №530).

01 червня 2016 року Хмельницьким обласним військовим комісаріатом ОСОБА_1 повідомлено листом, що згідно протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 травня 2016 року №36, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку №975. Роз`яснено, що після надання відповідних документів в Летичівський районний військовий комісаріат вони будуть направлені у Хмельницький обласний військовий комісаріат для подальшого оформлення і відправки на розгляд комісії Департаменту Міністерства оборони України.

Згідно посвідчення, виданого 15 вересня 2016 року Управлінням соціального захисту населення Летичівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Отже, 27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , як колишній військовослужбовець, якому вперше встановлена 3 група інвалідності з 12 грудня 2014 року і довічно, звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як уповноваженого органу, яким надані ним документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності направлено розпоряднику бюджетних коштів (Міністерству оборони України), а Міністерством оборони України 20 травня 2016 року прийнято рішення про необхідність повернення на доопрацювання його документів, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Законом №2011 та Порядком №975 чітко визначено порядок та механізм щодо прийняття рішення: про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або відмову у такому призначенні.

Ні правові норми Закону № 2011, ні правові норми Порядку № 975 не наділяють Міністерство оборони України правом на прийняття рішення за результатами розгляду звернень осіб у вигляді «повернення на доопрацювання», та не передбачають підстав для можливого ухвалення саме такого рішення.

Враховуючи зазначене, прийняття Міністерством оборони України рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 про призначення допомоги суперечить Закону № 2011 та Порядку №975, адже розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Доводи Міністерства оборони України про те, що ОСОБА_1 не надано копій документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд не приймає, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011 та Порядку № 975 є відповідний висновок МСЕК, який подавався позивачем для відповідача.

Крім того, відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Крім того, у п. 21.25 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) визначено, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за N 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Відповідно до п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Таким чином, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення ОСОБА_1 , Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (витяг з протоколу №3944 від 22 жовтня 2015 року).

У зв`язку із зазначеним суд вважає, що Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протоколом №3944 від 22 жовтня 2015 року засвідчено, що в діях ОСОБА_1 відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), тому є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

При цьому, із витягу з протоколу №3944 від 22 жовтня 2015 року не вбачається, що відповідною лікарською комісією було зафіксовано, що поранення пов`язане із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення чи є наслідком вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

За вказаних обставин означений документ свідчить, що в діях ОСОБА_1 були відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), тому є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Крім того, ні Закон № 2011, ні Порядок № 975, ні будь який-інший нормативно-правовий акт не містить норми про те, що відсутність того чи іншого документа є підставою для повернення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги. Відповідні юридичні факти можуть підтверджуватись і іншими документами, як в даному випадку висновком судово-медичної експертизи, протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, довідкою МСЕК.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання його документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути його заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, адже доводи позивача, наведені в позовній заяві, спростовують правомірність рішення суб`єкта владних повноважень.

Реалізуючи надані законодавчими нормами повноваження Міністерство оборони України має прийняти рішення про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги або про відмову у такому призначенні.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги заявлена правомірно, адже заяву позивача відповідачем не розглянуло та відповідного рішення не прийнято, тому суд повинен зобов`язати відповідача розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення яким у відповідності до Закону №2011 та Порядку №975 призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, адже суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання (п. 13 Порядку № 975), тому й не може бути задоволена.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Строки для процесуальних галузей права є однією з основоположних правових категорій, оскільки існування і розвиток процесуальних прав та обов`язків нерозривно пов`язані із плином часу, є однією з істотних характеристик виникнення, зміни та припинення відносин. Наявність визначеного строку є неодмінною умовою для належної реалізації прав, виконання зобов`язань, а також захисту прав та інтересів осіб.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до адміністративного суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до адміністративного суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується, з одного боку, з об`єктивним моментом, тобто порушенням суб`єктивного права, а з другого боку, із суб`єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В контексті наведеної норми слід враховувати принцип, коли особа дізналася або повинна була дізнатися не про наявність певних обставин, а усвідомила про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, поняття права на позов - елемент суб`єктивного права і характеризує його стан у разі порушення, коли воно здатне до відновлення. Строк захисту права особи застосовується в разі, якщо це порушене право оспорюється чи не визнається.

Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Початок перебігу строку звернення до суду починається або з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, або з моменту, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, звертаючись з адміністративним позовом до суду позивач вказав, що документи подав у жовтні 2015 року, а про рішення відповідача від 20 травня 2016 року, яким його документи повернуті на доопрацювання, дізнався лише наприкінці 2016 року, тому з поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Однак, представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивач про порушення свого права дізнався у грудні 2016 року, тому вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду.

Суд погоджується з означеними доводами представника позивача, що такий строк не є пропущеним, при цьому не приймаючи до уваги доводи представників відповідача та третьої особи про те, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки належних та допустимих доказів отримання пакету документів позивачем після їх повернення з Міністерства оборони України до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в подальшому листом від 01 червня 2016 року до Летичівського районного військового комісаріату, суду не надано, підпис позивача про отримання документів або іншим чином повідомлення його про результати розгляду заяви матеріали справи не містять. В свою чергу, підпис службової особи Збройних Сил України про сповіщення позивача 21 червня 2016 року щодо результатів розгляду його заяви суд оцінює критично, адже такий військовослужбовець є заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому суд присуджує судові витрати, які мали бути понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду, на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та прийняти рішення у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та Постанови Кабінету Міністрів України №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через Летичівський районний суд Хмельницької області апеляційної скарги.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Б. Ходоровський