Справа № 826/1634/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2017 року № 826/1634/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі - відповідач), за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - третя особа, ТОВ «Кей-Колект»), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача індексний номер 23316817 від 31.07.2015 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 83,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (), внесене відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10633346.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, на думку позивача, при прийнятті вказаного рішення відповідачем не перевірено документальне підтвердження наявності у поданому третьою особою пакеті документів усіх необхідних документів, які дають право відповідачу провести державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект». Вказаним рішенням відповідач фактично позбавив позивача права власності на належне йому спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, вважає позов необґрунтованим, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. у відповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для реєстрації прав та їх обтяжень було подано документи, що за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та свідчать про дотримання ТОВ «Кей-Колект» всіх передбачених вимог чинного законодавства, отже вчиненні дії з проведення державної реєстрації та спірне рішення про державну реєстрацію відповідач вважає правомірними, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, батько позивача ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 29.09.1995 державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бузоверя С.А. за реєстрованим №3/6796 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

08 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач отримав кредит в національній валюті в сумі 251 000,00 грн., з кінцевим строком повернення кредиту до 09 лютого 2015 року.

В подальшому, з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором №0, між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладений іпотечний договір №0/1 від 08.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за №858, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку, належну йому на праві власності згідно договору дарування від 29.09.1995 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 17.11.2010 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Дніпродзержинським міськРАГС 22.10.1980, позивач є сином ОСОБА_3

Водночас, згідно довідки, виданої Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою від 25.01.2015 №110/02-14, ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 буде видано після надання ним всіх необхідних документів.

Між тим, 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв у власність права вимоги, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту від 21.12.2006 №.

Крім того, 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги, в тому числі і за договором іпотеки від 21.12.2006 №40062.

В подальшому, на підставі заяви ТОВ «Кей-Колект» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12615904, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. згідно рішення №23316817 від 31.07.2015 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

24.01.2016 отримавши електронний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізнався про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ТОВ «Кей-Колект», яке на думку позивача, є протиправним та прийнятим з порушенням норм діючого законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 Закону №1952-IV визначає, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації - відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною п'ятою статті 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким учиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналогічні положення закріплені і в статті 46-1 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Отже, аналізуючи наведені вище норми законодавства, вбачається, що законодавець чітко визначив те, що нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано належними доказами ані відповідачем, ані третьою особою, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації такого права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Таким чином, здійснюючи державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру без вчинення нотаріальних дій, нотаріус діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до частини сьомої статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом (частина третя статті 13-1 Закону України «Про нотаріат»).

З матеріалів справи вбачається, що предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме, квартира №53, що знаходиться у будинку №67 по проспекту Леніна у м. Дніпродзержинську.

Проте, приватним нотаріусом, всупереч вказаних вище положень статті 3 Закону № 1952-IV та статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», здійснено державну реєстрацію права власності спірного майна не за місцем його розташування (м. Дніпродзержинськ), та поза межами нотаріального округу, в рамках якого відповідач має право здійснювати нотаріальну діяльність (Київській міський нотаріальний округ).

У той же час, як підтверджується матеріалами справи, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем на підставі договору іпотеки від 08.02.2008 №0/1, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, суд звертає увагу, що наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що у разі подання заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Пунктом 2 Порядку, затвердженого зазначеним наказом, встановленою, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок №868).

Зважаючи на наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень. Адже дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Разом з тим, доводи відповідача про правомірність реєстраційної дії, оскільки останню було вчинено на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, спростовуються з огляду про наступне.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Враховуючи вищезазначені норми права, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Зазначене право походить також зі змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 46 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа, ТОВ «Кей-Колект», в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку, звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на іпотечне майно.

Суд зазначає, що аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. А отже, третя особа при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинна була разом із засвідченою копією вимоги про усунення порушень надати також докази направлення та отримання такої вимоги боржником.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що ТОВ «Кей-Колект» жодного разу не повідомив його та його родину про перехід до їх підприємства прав кредитора та іпотекодержателя за договорами, що укладені його батьком.

Суд вживав заходи щодо витребування матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 у відповідача. Однак, останній повідомив про те, що вказані матеріали реєстраційної справи передані до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції на підставі пункту 3 Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 №111/5, що підтверджується копією супровідного листа від 11.12.2015 вих.№804/01-30.

Поряд з цим, ухвалою суду від 26.04.2016 вказані матеріали реєстраційної справи витребовувались від Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, яка листом від 05.01.2016 вих.№10-07/2473 повідомила про неможливість перевірити отримання Дніпродзержинським міським управлінням юстиції вищевказаної реєстраційної справи.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначив про те, що ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_3 повідомлення-вимогу від 28.02.2014 вих. №732189/ЛЗ, яке отримано кимось із членів родини боржника.

Проте, суд звертає увагу, що жодних належних і допустимих доказів в підтвердження зазначеного представник відповідача до заперечень не надав, у зв'язку з чим, суд вважає документально не підтвердженим факт отримання боржником від ТОВ «Кей-Колект» повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 08.02.2008, що є порушенням пункту 46 Порядку № 868, яким передбачено подання нотаріусу заявником саме вимоги та документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.

Також, вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателем скористалось позасудовим порядком задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, шляхом реєстрації права власності на нього за собою, а не судовим.

Між тим, суд критично оцінює посилання представника відповідача на положення розділу 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» договору іпотеки від 08.02.2008 №0/1 як на підставу для вчинення переходу права власності від ОСОБА_3 до ТОВ «Кей-Колект», з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4.5 договору іпотеки від 08.02.2008 звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Підпунктом 5.2.1 Договору іпотеки передбачено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до підпункту 5.2.2 Договору іпотеки, отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, договір іпотеки передбачає дві умови, за наявності яких предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект»: на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», та на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодержателя.

Проте, незважаючи на відсутність законних підстав для реєстрації переходу права власності на нерухоме майно від ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект», з огляду на відсутність укладеного відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 розділу 5 договору іпотеки від 08.02.2008 №0/1 окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», відповідачем протиправно було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зокрема, відповідачем не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Отже, підсумовуючи усі вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку з боку відповідача не доведено законності прийняття рішення про державну реєстрацію прав та здійснення реєстраційних дій по реєстрації прав за ТОВ «Кей-Колект» на вищевказану квартиру, а відтак позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вищевикладене, згідно статті 94 КАС України на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича індексний номер 23316817 від 31.07.2015 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 83,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (), внесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10633346.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур