Справа № 2а-368/2010
Суддя: Окунь Т. В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2а-368/10
Постанова

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську про визнання дії протиправною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив

В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, зобовязавши останнього здійснити такий перерахунок починаючи з 01.01.2004 р. у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 р. № 796-ХП (далі - Закон), зобовязати відповідача усунути порушення діючого законодавства і в подальшому здійснювати нарахування пенсії у відповідності до Закону.

Заявлені вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем положень ст.ст.4,28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими розмір пенсії для осіб, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, визначається виходячи з розрахунку - зокрема по П групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та надбавки у розмірі 75% мінімальної пенсії. З відповідною заявою про здійснення перерахунку позивач звернулась до УПФУ 08.02.2010 року, але у здійсненні такого перерахунку їй було відмовлено.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову. Через необґрунтованість позовних вимог та пропущення строку звернення до суду, в його задоволенні просить відмовити повністю (а.с. 27-28).

До суду сторони не зявились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, в звязку з чим суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені сторонами на обґрунтування заявлених вимог і заперечень докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 1 і є інвалідом П групи за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС, в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку у відповідача і отримує пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС (а.с. 7-10).

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається із змісту ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову (а.с. 27-28) відповідач посилається на те, що відмовляючи позивачці у здійсненні перерахунку призначеної пенсії, УПФУ діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, яким не визначено механізм застосування мінімальної пенсії за віком до спірних правовідносин. Пенсія позивачеві призначена та виплачується на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету», виходячи з базової величини для обчислення конкретних державних та додаткових пенсій, в розмірі 19,91 грн., що на думку відповідача не суперечить Закону і є підставою для відмови у позові, крім того, до спірних правовідносин просить застосувати положення ч.1 ст.100 КАС України з огляду на положення ч.2 ст.87 ЗУ Про пенсійне забезпечення, норма якої відповідно до п.15 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування має застосовуватись лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання адміністративного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на критерії, зазначені в ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного:

Позивач звернулась до суду за захистом порушеного права права на отримання пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, повязаного із впливом наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі, який за її посиланням має бути розрахований в порядку та розмірі, передбаченому ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період, починаючи з 01.01.2004 року.

Посилання позивача на положення ч.2 ст.87 ЗУ Про пенсійне забезпечення в даному випадку не є таким, що суперечить закону, оскільки згадана норма не є нормою матеріального права, яка визначає підставу для призначення пенсії /п.15 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на яку посилається відповідач, регулює саме застосування норм спеціальних Законів, тобто норм матеріального права, які визначають право на пенсію в контексті підстави для її призначення./. Норма ч.2 ст.87 ЗУ Про пенсійне забезпечення встановлює лише можливість виплати пенсії без обмеження будь-яким строком, тобто по суті своїй є нормою процесуальної дії, і відповідно до положень ч. 7 ст. 9 КАСУ може бути застосована до спірних правовідносин.

.Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст.49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії у вигляді: а) державної пенсії, б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно положенням ст.ст. 54, 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач, як інвалід П групи І категорії має право на державну пенсію у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Проте, пенсію їй було призначено відповідачем в розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р. та № 654 від 16.07.2008 р., що даний час становить 708,00 грн., де: 655 грн. мінімальний розмір пенсії інваліду П групи, 114,60 грн. додаткова пенсія інваліду П групи, 28 грн.40 коп. доплата по постанові КМУ № 198 від 11.03.2009 р., що істотно звужує обсяг встановлених законом прав громадян (а.с. 29-31).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому при визначенні розміру пенсії позивачеві суд застосовує норми ст.ст. 50 та 54 Закону, що має пріоритетну силу над зазначеними підзаконними актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на вищенаведене, суд не може погодитись з позицією відповідача стосовно того, що порядок обчислення пенсії позивачці має визначатися Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом.

Зі статей 50 та 54 Закону вбачається, що при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої за чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом /набув чинності 12.01.2005 року/. Наявність норми про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом (ч. 3 ст. 28), та відсутність іншого нормативно-правового акту, який визначав би розмір мінімальної пенсії за віком, є підставою для застосування судом при розгляді даного публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч. 7 ст. 9 КАСУ.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 67 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-V, яка набрала чинності з 31.10.2006 р., у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4; перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка передбачає що «у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму»

Позивач просить провести перерахунок призначеної пенсії з 01.01.2004 р. Порушення власного права на отримання пенсії в розмірі, який має бути розрахований в порядку та розмірі, передбаченому ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач повязує з датою набрання чинності ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно з п.3 ст.4 якого «виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення». Але зміни до ст.28 цього Закону в редакції, яка вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсії визначає прожитковий мінімум, визначений законом для осіб, які втратили працездатність, були внесені ЗУ № 2291-1У від 23.12.2004 року, який набув чинності з 12.01.2005 року.

Отже саме з 12.01.2005 року відповідач мав проводити перерахунок призначеної позивачу пенсії у відповідності до ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 1 частини 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи рішення про призначення позивачеві державної пенсії з розрахунку 655 грн. мінімальної пенсії, як інваліду П групи., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст.94, ст.ст.159, 160 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління ПФУ в м. Комсомольську щодо виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 з 12 січня 2005 року у розмірі меншому, ніж встановлено ст.50 та п.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління ПФУ в м. Комсомольську, з зарахуванням виплачених з 12.01.2005 року коштів, призначити та виплатити ОСОБА_1, починаючи з 12 січня.2005 року державну пенсію з розрахунку не менше 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, який визначається згідно із ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Судове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання в 10-денний термін з часу складення постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги з надісланням її копії до суду апеляційної інстанції, або в порядку, передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя: підпис ОСОБА_2

З оригіналом вірно: Суддя: Т.В. Окунь