Справа № 804/3286/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2017 р. Справа № 804/3286/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Баришніковій Д.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дистрибюційна компанія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, у звязку з чим просить суд задовольнити адміністративний позов.
19.08.2017 р. представник Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника.
Відповідач в судове засідання не зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши письмові заперечення в яких просить відмовити у його задоволенні.
За таких обставин, з урахуванням приписів ст.128 КАС України, судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Перша дистрибюційна компанія» зареєстроване у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
Таким чином, у 2016 році на підприємстві відповідача обліковувалась вільна кількість місць для інвалідів 3 особи.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу України підприємство, з правом найму робочої сили, забезпечує визначену, відповідно до закону, кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема, інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон).
Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (зі змінами та доповненнями) підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною 3 ст.18 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.
Згідно ст.20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007р., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
До письмових заперечень відповідача надані копії ОСОБА_1 про наявність вакансій за 2016 рік з відповідними відмітками про отримання центром зайнятості, які долучені до матеріалів справи (а.с.59-141).
Також, відповідачем надані копії оголошень в газетах, без конкретизації місцезнаходження (а.с. 21-58).
На підтвердження вжиття усіх залежних від нього заходів, відповідачем надано до суду довідки про доходи працевлаштованих інвалідів, які працюють на підприємстві, наказ про створення робочих місць для працевлаштування людей з особистими потребами від 23.12.2015 року, штатні розклади по структурним підрозділам.
Однак, з наданих відповідачем ОСОБА_1 про попит на робочу силу (вакансії) за Формою № 3-ПН, подані до центру зайнятості, вбачається, що для працевлаштування інвалідів пропонується тільки одна посада «марчендайзер» та наявність вакансій зазначається в таких містах, як м.Краматорськ, м. Кіровоград, м. Київ, м. Харків, м. Запоріжжя, м. Кривий Ріг.
На усну вимогу суду про надання на підтвердження створених для інвалідів робочих місць в м. Дніпрі з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, відповідачем необхідних доказів не надано, що ставить під сумнів наявність вакансій для інвалідів на підприємстві в 2016 році.
Суд також критично ставиться до посилань відповідача про покладення обовязку щодо працевлаштування інвалідів на центральний орган виконавчої влади, оскільки вказаний обовязок кореспондується з обовязком підприємства виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
За змістом статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дистрибюційна компанія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій задовольнити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_2