Справа № 814/2950/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2950/16

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю позивач ОСОБА_1,

представників позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 26.12.2016р., вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- та рішення № від 15.12.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що висновки акта перевірки не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства, тому податкові повідомлення рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню, як протиправні.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2016 року частково на суму 90950,32 грн. податкового зобов'язання та 22737,58 грн. штрафних санкцій. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2016 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.12.2016 року частково на суму 197960,17 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 49490,17 грн. штрафних санкцій. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу від 15.12.2016 року №Ф- частково на суму 197960,17 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Баштанська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, актом від № 14/13-00/НОМЕР_4 від 18.11.2016 р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, військового збору за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено порушення позивачем п.177.2 ст.177, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України в результаті завищення валових витрат на загальну суму 623508,24 грн., встановлено заниження чистого доходу в результаті чого збільшено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 91950,30 грн., п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», а саме в результаті завищення валових витрат на суму 623508,24 встановлення заниження чистого доходу, в результаті чого збільшено єдиний соціальний внесок в сумі 200272,77 грн., пп.1.3 р.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу , а саме в результаті завищення валових витрат на загальну суму 291973,68 грн. за 2015 рік встановлено заниження чистого доходу в результаті збільшено військовий збір за 2015 рік в сумі 4 150,71 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.12.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 91950,30 грн. та 22987,58 грн. штрафні санкції,

- № від 26.12.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за військовий збір в сумі 4150 грн. та 1037,68 грн. штрафні санкції,

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску № від 15.12.2016 на суму 200272,77 грн. донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 50068,19 грн. штрафні санкції,

- вимога про сплату боргу № Ф- від 15.12.2016 на суму боргу - недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 200272,77 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, що на думку судової колегія є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений ст. 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Згідно вимог п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1, 138.1.2 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як встановлено з матеріалів справи, в перевіряємому періоді позивач здійснював діяльність за кодом КВЕД 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 56.10- діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 68.20- надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Позивач здійснював у торгових точках/магазинах, які розташовані за наступними адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Згідно договору оренди від 10.11.2012р. ФОП ОСОБА_1 (орендодар) надав приміщення за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_3. ФОП ОСОБА_4 - орендар, сплачує кошти за оренду приміщення. Орендна плата складає 1 грн.

Також позивачем надано договори оренди від 01.01.2014 року, в яких орендна плата складає 6200 грн. Додатковою угодою від 01.01.2015р. орендна плата змінена на суму 3000 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача було пояснено, що договір оренди був укладений з орендною платою в 1 грн., оскільки в приміщенні проводився ремонт та з метою залученням орендарів на майбутнє. Крім того матеріалами справи доведено, що в подальшому арендна плата за це приміщення складала вже 6200 грн.

Одним із видів діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Позивачем надано договір про постачання електричної енергії від 30.11.2011 року № 55/232, договір поставки природного газу від 30.12.2012 року, які були укладені з приватним підприємцем.

Оплата за електроенергію та спожитий природний газ підтверджується виписками банку, актами прийому-передачі, рахунками, актами звірки розрахунків та довідками про факт споживання електроенергії та природного газу, тому судова колегія вважає, що апелянт необґрунтовано нарахував позивачу податок на доходи з фізичних осіб в цій частині та в 2014-2015 роках.

Таким чином судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта стосовно того, що позивачем було економічно невигідно укладати договори оренди, від яких він не отримував прибуток, а витрати по електроенергії даних приміщень включені до складу інших витрат не є витратами безпосередньо пов'язаними з діяльністю позивача.

Також перевіркою виявлено завищення валових витрат у 2014 році на загальну суму 183642,56грн., з яких 76174 грн., в зв'язку з відсутністю чеків, накладних на придбаний товар, 107468,56, в результаті включення інших витрат (електроенергія, газопостачання) не підтверджених документами, чим порушено п.п.177.4.4 ст.177 ПК України.

Позивачем при перевірці були надані перевіряючим документи, на підтвердження витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей (тютюнових виробів) на суму 75579,77грн., але вони не були прийняті до уваги, оскільки надані видаткові накладні не відповідають ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо порядку заповнення первинних документів: відсутні дані хто придбавав товар, підпис та печатка.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем видаткові накладні на придбання тютюнових виробів, містять найменування постачальника ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», покупця ОСОБА_1, печатку та підпис постачальника, що підтверджують витрати позивача на придбання товару, який використовувався в господарській діяльності. Також позивачем надано товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні), що підтверджують факт придбання товару та спростовують доводи апелянта, щодо відсутності цих документів у позивача (т.1 а.с. 161-198).

Враховуючи той факт, що у позивача як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду даної справи були в наявності всі податкові накладні та первинні бухгалтерські документи (їх копії наявні в матеріалах справи), посилання ДПІ на порушення норм податкового законодавства в обґрунтування своєї позиції є недоведеним, а тому рішення суду першої інстанції щодо скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкції та вимоги про сплату боргу є законним та скасуванню не підлягає.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.09.2017 р.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик