Справа № 826/11830/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Центральної атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Миронівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу від 26.01.2016 №19 о/с в частині, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області, Центральної атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Миронівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому просив: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції у Київській області в частині включення ОСОБА_2 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню; 2) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Київській області щодо проведення атестації ОСОБА_2; 3) визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність; 4) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 26.01.2016 №19 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції на підставі підпункту 5 пункту 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію"; 5) поновити ОСОБА_2 (М-215908) на посаді слідчого Миронівського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 26.01.2016; 6) стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2016 по день поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок Центральної атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Київській області, оформленого протоколом від 07.12.2015 ОП №07/12/1-15 та внесеного в атестаційний лист, щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді і звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 26.01.2016 №19 о/с "По особовому складу" в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_2 (М-215908), слідчого Миронівського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Поновилено лейтенанта поліції ОСОБА_2 (М-215908) на посаді слідчого Миронівського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 27.01.2016 по 06.04.2017 у розмірі 53 809 (п'ятдесяти трьох тисяч вісімсот дев'яти грн.) 77 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

На вказане судове рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій скаржник ставить питання про скасування названої постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів своєї скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Перегляд рішення суду першої інстанції здійснюється у межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що наказом Головного управління Національної поліції у Київській області від 07.11.2015 №1 о/с "По особовому складу Миронівського відділенню поліції" ОСОБА_2 (М-215908), який мав спеціальне звання "лейтенант міліції", відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", призначено слідчим, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання "лейтенант поліції" в порядку переатестування та установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з 07.11.2015.

Наказом Головного управління Національної поліції у Київській області від 26.01.2016 №19 о/с "По особовому складу" лейтенанта поліції ОСОБА_2 (М-215908), слідчого Миронівського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції, 26.01.2016 звільнено у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" через службову невідповідність. В якості підстави для прийняття вказаного наказу зазначено атестаційний лист ОСОБА_2 07.12.2015.

Позивач, вважаючи свої права порушеними з огляду на протиправність наказу про його звільнення, звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про Національну поліцію", (набрав чинності 07.11.2015), призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно зі ст. 47 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Пунктом 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно із п. 10 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до п. 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до наведеної у цьому пункті схеми співвідношення спеціальних звань.

Як правильно встановив суд, згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 листопада 2015 року №1 о/с "По особовому складу" ОСОБА_2, призначено слідчим, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання "лейтенант поліції" в порядку переатестування та установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з 07.11.2015.

Статтею 58 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

З огляду на відсутність у наказі застережень про тимчасовість призначення позивача . на посаду в поліції, колегія суддів відзначає відсутність підстав для висновку про те, що позивача було призначено виключно до тимчасового штату.

Поряд із цим, аналіз наведеного вище пункту 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону дає підстави для висновку про те, що видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Крім того, згідно із наказом від 07 листопада 2015 року №1 о/с "По особовому складу", позивача було призначено на посаду у поліції в порядку переатестування, водночас, власне процедура "переатестування" колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, як умови прийняття до служби в поліції, чи продовження подальшої служби в Національній поліції, Законом України "Про Національну поліцію" не передбачена.

Так само, не визначені підстави, порядок та наслідки проведення такої процедури і у нормативно-правових актах, що прийняті на виконання зазначеного Закону.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведений перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним, прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині 2 ст. 57 Закону, даним законом не передбачено.

При цьому, кожна із цих підстав повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, має обумовлюватися існуванням реальних підстав до звільнення, як-то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

У своїй постанові від 11 березня 2014 року в справі №21-13а14 Верховний Суд України зазначив, що поняття "службова невідповідність" і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що може охоплювати поняття "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення".

Крім того, правові та організаційні засади процедури оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня (атестації) врегульовано Законом України "Про професійний розвиток працівників".

За визначенням ч. 1 ст. 1 цього Закону атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників" атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що позивача призначено на посаду у поліцію згідно із наказом про призначення від 07.11.2015, атестування було проведено 07.12.2015.

Проте, враховуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що атестація працівника одразу ж після прийняття його на роботу (у тому числі на службу до поліції), безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення поліцейського на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження не відповідає меті та завданню атестування і суперечить вимогам Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідачем не доведено існування конкретних підстав для атестування поліцейських, визначених ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію".

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що атестацію позивача було проведено за відсутності для цього визначених законом підстав.

Поряд із цим, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 21.05.2014 та від 01.07.2014 (реєстраційні номери рішень в ЄДРСР - 39088425 та 39891898), який, в силу положень статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки під час вирішення спору судом установлено незаконність проведення атестування позивача, при цьому єдиною підставою для прийняття наказу про звільнення позивача зі служби в поліції слугував висновок атестаційної комісії, згідно із яким ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, то такий наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

З приводу доводів апелянта про дискреційнійсть повноважень атестаційної комісії, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини висловив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об'єднаного Королівства" (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі "ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства" (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії" (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Інструкція про проведення атестування поліцейських, яка визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 (далі - Інструкція №1465) не наділяють членів атестаційних комісій правом вирішувати питання можливості перебування особи на службі в поліції виключно на підставі власного, суб'єктивного її сприйняття, оскільки такий підхід до оцінювання може призвести до прийняття необ'єктивних, необґрунтованих і, як наслідок, неправомірних рішень. Будь-який орган державної влади зобов'язаний Конституцією України діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Неухильне виконання цієї норми Основного Закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини

В силу вимог пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Так само атестаційна комісія повинна дослідити, чи відповідає атестований вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній. Атестаційна комісія повинна перевірити наявність (відсутність) обставин, що тягнуть за собою передбачені статтею 61 Закону №580-VIII обмеження, пов'язані зі службою в поліції.

Матеріали справи не містять висновків атестаційної комісії щодо всіх із зазначених обставин.

Під час вирішення спору судом встановлено, що всупереч наведеним нормам рішення (висновок) атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, прийняте без врахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, професійної підготовки ОСОБА_2

Згідно з протоколом Атестаційної комісії від 07 грудня 2015 року № 7/12/1-15 за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення комісією прийнято рішення про те, що ОСОБА_2 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Колегія суддів звертає увагу на те, що такі висновки за змістом у протоколі розкриті не були, будь-яких мотивів комісією не наведено, що не дає суду можливості встановити їх вплив на можливість виконання позивачем своїх службових обов'язків, а відтак, не можуть бути враховані при наданні оцінки правомірності оскаржуваного рішення.

Крім того, протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять будь-яких відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність.

Водночас, як звернув увагу суд першої інстанції, в атестаційному листі від 07.12.2015 безпосереднім керівником позивача - начальником слідчого відділення Миронівського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковником поліції Малішенком П.В. вказано, що ОСОБА_2 за час перебування на посаді зарекомендував себе грамотним, ініціативним працівником, протягом 2015 року ним було направлено до суду 18 кримінальних проваджень на 25 епізодів, 51 провадження закрито. До виконання службових обов'язків відноситься сумлінно, принципово і вимогливо, з почуттям відповідальності за доручену справу. Добре знає чинне законодавство та нормативні акти, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. У складній обстановці орієнтується розсудливо, рішення приймає зважено та обдумано. При вирішенні службових питань проявляє принциповість, ініціативу та наполегливість. Вміло організовує свою роботу. Вимогливий до себе. Турбується про результати службової діяльності. У повсякденній діяльності дотримується законності.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок атестаційної комісії необґрунтованим, оскільки: відповідач не надав суду відомостей із відкритих джерел, які досліджувалися атестаційною комісією; рішення (висновок) не містить висновків щодо всіх обставин, передбачених пунктом 16 розділу ІV Інструкції; негативна оцінка якостей позивача, що надана атестаційною комісією, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку щодо цього ж поліцейського та його відповідями на співбесіді (атестаційною комісією не наведено мотивів неврахування таких доказів); результати тестування атестаційна комісія оцінювала без урахування інших доказів.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував про правомірність прийнятого рішення атестаційною комісією у зв'язку із непроходженням мінімального бар'єру, передбаченого пунктом 11 розділу IV Інструкції.

Колегія суддів відхиляє дане твердження, оскільки атестація позивача проведена без наявності правових підстав.

З урахуванням викладеного, з наведених підстав висновок атестаційної комісії є необґрунтованими та не може бути покладений в основу прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції.

Водночас, відповідачами не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції та необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача з огляду на установлену під час вирішення спору протиправність наказу про його звільнення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає також, що судом залишено поза увагою ту обставину, що позовну заяву подано поза межами передбаченого ст. 99 КАС України строку.

Такі доводи скаржника колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що позивачем було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. За результатами його розгляду суд першої інстанції, надавши оцінку доводам та наданим на їх підтвердження доказам з приводу того, що ОСОБА_2 у період з 13.01.2016-19.01.2016, 20.01.2016-30.01.2016, 22.02.2016-28.02.2016 перебував на амбулаторному лікуванні, а також щодо необхідності догляду за новонародженою дитиною, дійшов обґрунтованого висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на наведені положення, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.01.2016 (наступний день за днем звільнення) по 06.04.2017 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 06.04.2017 становить 301 робочий день.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції у Київській області від 19.09.2016 №6021 за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало в загальній сумі 7866,00 грн., а саме: 3496,00 грн. за листопад 2015 року та 4370,00 грн. за грудень 2015 року.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 178,77 грн. обраховане як 7866,00 грн. (грошове забезпечення за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням)/ 44 (кількість робочих днів у листопаді та грудні 2015 року).

Отже, судом правильно встановлено, що сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 178,77 грн. х 301 робочих дня = 53 809,77 грн.

Відповідач таких висновків суду першої інстанції не спростував.

Оскільки суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, висновки, якими воно обґрунтоване, скаржниками не спростовані і дослідження вказаних обставин судом першої інстанції не призвело до неправильного вирішення справи, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Центральної атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Миронівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу від 26.01.2016 №19 о/с в частині, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у - без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 14.09.2017

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.