Справа № 372/2390/17
Суддя: Болобан В. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/2390/17
Провадження № 2-156/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської районної державної адміністрації Управління соціального захисту населення про визнання дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у видачі посвідчення інваліда війни протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 01.08.2017 року вона звернулась до управління з заявою про надання статусу інваліда війни та видачу посвідчення. Відповідач своїм листом від 08.08.2017 року відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни. За таких обставин, позивач вважає, що дії Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області у відмові в наданні позивачу статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення слід визнати незаконними, тому просить суд зобов'язати відповідача вжити заходи, направлені на реалізацію законного права на отримання нею статусу інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому зазначив, що позовні вимоги Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має відповідний статус та користується пільгами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 10 червня 1987 року по 10 липня 1987 року, що підтверджується копією наказу № 56-А від 29.05.1987 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у відповідача. Позивачу встановлено 2 групу інвалідності довічно з 19 травня 2017 року, причиною якої є захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується Довідкою МСЕК Сер. АВ № 0769670 від 25.05.2017 року.

В серпні 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання йому статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення. Відповідач своїм листом від 08.08.2017 року відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни.

02.02.2017 року позивача ОСОБА_1 отримала від Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи інформаційну довідку № 01.1-14/163-12, відповідно до якої громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно із п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р., посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу причину інвалідності.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06 липня 1975 року № 90, "в состав сформированный зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет. Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидации последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путём привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников".

Як з'ясовано судом, Цивільна оборона у своїй структурі мала військові формування і загони цивільної оборони на підприємствах. Крім того, такі загони чи ланки працювали на різних об'єктах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Всі роботи, які виконувались формуваннями цивільної оборони, регламентувались відповідними розпорядженнями і наказами штабів цивільної оборони.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302.

Згідно із п. 2 Положення, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. П. 3 Положення також передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При цьому, інвалідам війни (ст. 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід». Абз. 2 п. 7 Положення встановлено, що посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з п. 10 даного Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що оскільки позивач був залучений до складу формувань цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відмова відповідача щодо встановлення йому статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду переконливих доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, суд вважає, що під час розгляду справи було доведено факт порушення відповідачем його прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту.

Водночас, суд вважає неможливим повне задоволенні позовних вимог через те, що суд не вправі вирішувати за відповідача питання щодо зобов'язання відповідача надати статус інваліда війни, видавши посвідчення інваліда війни, оскільки суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, « Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню в частині доведених позовних вимог.

Керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», обов'язок і військову службу», Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302, Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 р. № 90 ч. 2 ст. 3, ст. 2, 3, 6-10, 17, 86,158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни протиправними.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2017 року про видачу посвідчення інваліда війни із прийняттям відповідного рішення по суті заяви.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СуддяБолобан В. Г.