Справа № 173/1204/17
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/1204/17
Провадження №2-а/173/57/2017
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетрвоської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

при секретарі - Рудовій Л.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації та Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня як учаснику бойових дій, інваліду 2-ї групи-

ВСТАНОВИВ :

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації та до Дніпропетровського обласного Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомозі до 5-го травня як учаснику бойових дій, інваліду 2 групи, згідно якого прохає визнати бездіяльність відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня в розмірі, встановленому ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік неправомірною та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому щорічну разову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік в розмірі, передбаченому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р., у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком в сумі 7 396.00 грн, посилаючись на те, що він має право на щорічну разову грошову допомогу в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком в розмірі 7 396,00 грн., як учаснику бойових дій, інваліду другої групи, з яких відповідач виплатив йому 3 100,00 грн., а різницю з яких виплатити відповідач відмовляється, що й стало підставою звернення до суду.

Справа слухалась в скроченому провадженні без виклику сторін.

Відповідач управління соціального захисту населення Верхньодніпровської РДА протягом встановленого судом строку не надав письмові заперечення проти позову.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами:

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб саме і лише у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 КАС України.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням Управління соціального захисту населення м. Верхньодніпровська від 08 листопада 2016 року та має право на пільги, встановлені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Листом від 30.05.2017 року № М-490 відповідач повідомив позивача про те, що виплату щорічної допомоги до 5 травня за 2017 рік позивачу здійснено в розмірі 3 100,00 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року « Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 № 79-УШ ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12. 13, 14, 15, 18 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Рішенням конституційного суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 передбачено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч. 3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.. 21 Конституції України .

Рішенням Конституційного суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 передбачено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України , закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Постановою кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Таким чином, розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Судом встановлено, що позивач отримав щорічну одноразову допомогу до 5 травня за 2017 рік в розмірі 3 100.00 грн., тобто в розмірі визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року « Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», що позивачем не заперечується та підтверджується письмовою відповіддю управління соціального захисту населення Верхньодніпровської РДА.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік у розмірі 3 100,00 грн., відповідачі правомірно керувалися положеннями Бюджентного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе у задоволенні позовних вимог відмовити в повному об'ємі.

Керуючись ст.ст.6,11,71,159-163, 183-2 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації та Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, інваліду другої групи за 2017 рік у розмірі передбаченому ст.13 Закону України « Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в сумі 7 396,00 грн., - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови через Верхньодніпровський районний суд.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги постанова набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не була змінена або скасована.

Суддя Петрюк Т.М.