Справа № 813/2531/17
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року справа № 813/2531/17

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Маріс» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2017/900010/1 від 12.04.2017 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2017/10111 від 12.04.2017 року.

Посилається на те, що позивач подав до митного оформлення товар, заявивши митну вартість згідно ст.64 Митного кодексу України за резервним методом (по ціні 3929,010 євро за м'ясо лосося атлантичного та 6834,0500 євро за м'ясо форелі). На підтвердження митної вартості товарів позивач подав усі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товарів, будь-які розбіжності, ознаки підробки відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів та ціни товарів, були відсутні. Однак відповідачем безпідставно, як вважає позивач, заявлено вимогу про надання додаткових документів, за результатами перевірки яких прийнято спірні рішення про коригування митної вартості (за резервним методом по ціні 8342,28 євро за м'ясо лосося атлантичного та 9392,09 євро за м'ясо форелі) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначив, що вказані рішення є протиправними, оскільки були прийняті з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб'єктів господарювання. Такі рішення, на його думку, не містять жодних обґрунтованих підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості та жодних підстав, які б викликали в митного органу сумніви у правильності визначення митної вартості. Окрім того, відсутні будь-які адекватні та обґрунтовані твердження про причини, через які заявлену митну вартість не може бути визнано; відсутнє зазначення інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, а також не наведено обґрунтування обрання шостого резервного методу визначення вартості товару та неможливості застосування усіх попередніх методів. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на підстави, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, просить позов задовольнити.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару митний орган діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Зазначив, що декларант при декларуванні товару самостійно обрав шостий метод визначення митної вартості товарів, визнавши таким чином, що відсутні підстави для митного оформлення товару за першим або другим методом визначення митної вартості. Під час перевірки документів митницею встановлено, що відсутні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Разом з тим, вказав, що джерело для визначення митної вартості, вказане в ДМВ, містило інший рівень митної вартості та інші коди товарів відповідно до УКТЗЕД. Наведене, як пояснив відповідач, унеможливлювало перевірку числових значень митної вартості, визначеної декларантом. А тому, зважаючи на вимоги ч.2 ст.52 Митного кодексу України (обовязок декларанта подавати достовірні, документально підтверджені відомості) та ч.2 ст.53 Митного кодексу України (документи, які підтверджують митну вартість товарів), відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України (обовязок декларанта надати додаткові документи) декларанту була виставлена вимога про надання додаткових документів. Проте у відповідь на цю вимогу позивач надав лише частину з них та зазначив, що інших документів надати не може. Також звернув увагу, що платіжне доручення не містить відміток банку та позивача стосовно проведення оплати. У підсумку відзначив, що обовязок доведення ціни товару лежить на декларанті і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунок митної вартості, в т.ч. і обрано метод визначення митної вартості товару. Натомість, митний орган має довести обґрунтованість сумнівів, що, на думку, представника відповідача, було зроблено. А тому, покликаючись на правомірність оскаржуваних рішень, наявність правових підстав для їх прийняття, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні, посилалися на підстави, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву та наданих суду поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

07.04.2017 року позивач ТОВ «Аква Маріс» подав до митного оформлення «Городок» м/п «Західний» ВМД №209000019/2017/006803, №UA209180/2017/108222, №UA209180/2017/109410 на товар: «м'ясо лосося атлантичного (Salmo Salar) морожене, без консервантів, без харчових добавок, без теплової кулінарної обробки несолене, без вмісту спецій(прянощів) та ароматичних речовин - шматки філе - різні за розміром фрагменти риби продовгуватої форми, із шкіркою (частково з лускою) та плавцями (разом з їх підкістковою основою) чи частиною плавців та дрібних кісток, а також фрагменти аналогічних за будовою м'яса та шкірки без плавців. Без первинної упаковки, дата виробництва(заморожування): 07.12.2016-12.01.2017 року» та «м'ясо форелі (Oncorhynchus mykiss) морожене, без консервантів, без харчових добавок, без теплової кулінарної обробки, несолене, без вмісту спецій(прянощів) та ароматичних речовин - шматки філе у вигляді різних за формою та розміром шматків м'яса риби без кісток, шкіри та плавців, отриманого від повздовжніх половинок риби, зрізаних з бокової та хвостової частин риби паралельно до хребта. Розмірний ряд: 2-130 г. Без первинної упаковки, дата виробництва(заморожування): 28.10.2016-27.12.2016 року». Виробник - М-109, країна виробництва - Норвегія, що був ввезений на митну територію України згідно з контрактом від 06.02.2017 року №06/02, продавець - фірма «LEROY SEAFOOD AS», Норвегія- покупець ТОВ «Аква-Маріс».

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість, згідно зі ст.64 Митного кодексу України, за резервним методом по ціні 3929,010 євро за м'ясо лосося атлантичного та 6834,0500 євро за м'ясо форелі.

Суд встановив, що на підтвердження митної вартості товарів декларантом надано наступні документи: сертифікат якості М-109 б/н від 15.02.2017 року; сертифікат якості О-109 б/н від 15.02.2017 року; рахунок-фактура (інвойс) №4/02-2017 від 16.02.2017 року; автотранспортна накладна б/н від 15.02.2017 року; міжнародний ветеринарний сертифікат №9 від 15.02.2017 року; сертифікат про походження товару б/н від 15.02.2017 року; МД, за якою було відмовлено у випуску товарів, №209000019.2017.006674 від 21.02.2017 року; рішення про визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД №KT-UA-2017 від 24.03.2017 року; висновок за результатами дослідження експертного підрозділу ЦМУЛДЕР (митної лабораторії) №196 від 09.03.2017 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів №209000019/2017/006674 від 22.02.2017 року; картка відмови у прийняття митної декларації №UA209180/2017/10100 від 07.04.2017 року; банківський платіжний документ, що стосується товару, №815 від 09.02.2017 року; зовнішньоекономічний договір №06/02 від 06.02.2017 року; ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2 №АЇ-№699124 від 21.02.2017 року; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (відмітка в CMR) №0730 від 15.02.2017 року; інформація про позитивні результати проведення ветеринарно-санітарного контролю всіх харчових продуктів №0730 від 15.02.2017 року; копія митної декларації країни відправлення №080790/2017/029765; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів, №UA209180/2017/108222 від 07.04.2017 року.

З посиланням на виявлення під час здійснення митного контролю розбіжностей у поданих декларантом на підтвердження числових значень складових митної вартості документах, Відділом митного оформлення «Городок» м/п «Західний», в порядку ч.3 ст.53 Митного кодексу України, запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості, а саме: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь на вищевказану вимогу декларантом були надані копія зовнішньоекономічного контракту від 06.02.2017 року №06/02 та копія платіжного доручення від 09.02.2017 року №815. Окрім того, повідомлено, що інших документів надати не вдасться, у звязку із чим просив прийняти рішення у встановленому порядку.

12.04.2017 року за результатами перевірки поданих документів (в т.чю і тих, які надавались 07.04.2017 року) відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2017/900010/1 із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару (м'ясо лосося атлантичного по ціні 8342,28 євро, м'ясо форелі по ціні 9392,09 євро) та видав картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2017/10111.

У графі 33 рішення зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом, у зв'язку з невірно проведеним декларантом розрахунком митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-3 ст.53 Митного кодексу України. Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було встановлено, що відсутні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Джерело для визначення митної вартості, вказане в ДМВ, містить інший рівень митної вартості та інші коди товарів відповідно до УКТЗЕД, що в свою чергу унеможливлює перевірку числових значень митної вартості, визначеної декларантом. Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Проведено консультації з декларантом згідно зі ст.57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59) та методу 26 (ст.60) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62) та методу 2г (ст.63) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Застосовано метод 2ґ (ст.64). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UА125200/2017/603527 від 27.03.2017 року, №UА125040/2017/201140 від

Не погоджуючись з вказаною відмовою та рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, вважаючи, що подані ТОВ «Аква Маріс» документи у повному обсязі підтверджували задекларовану митну вартість та її складові, будь-які розбіжності, ознаки підробки відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів та ціни товарів були відсутні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.49, п.1 ч.1 50 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 ст.52 МК України передбачено, що декларант зобов'язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В силу вимог ч.6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених правових положень дає підстави вважати, що витребування у декларанта додаткових документів, що є необхідним для вирішення питання стосовно правильності визначення митної вартості, є засобом реалізації митним органом владних управлінських функцій, делегованих державою. При цьому, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов'язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості стали такі обставини.

За результатами опрацювання митним органом поданих позивачем документів встановлено, що відсутні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, на підставі яких проводився розрахунок заявленої митної вартості.

Так, в графі 8 МД №UA209180000/2017/108222 від 07.04.2017 року внесено джерела інформації, що використовувалися для визначення митної вартості МД №209000019/2016/034013 від 18.11.2016 року. Однак, як встановив суд, джерело для визначення митної вартості, вказане в цій ДМВ (від 18.11.2016 року), містило інший рівень митної вартості та інші коди товарів відповідно до УКТЗЕД.

Окрім цього, суд звертає увагу, що позивач декларував куски форелі без кісток, а порівнював з ціною, де митне оформлення здійснювалося кусків форелі з кістками. Вказане свідчить про сумнівність в правильності здійснення розрахунку митної вартості.

Також, суд враховує, що у наданому декларантом на вимогу органу доходів і зборів платіжному дорученні №815 від 09.02.2017 року відсутні відмітні банку та ТОВ «Аква Маріс» щодо проведення оплати, а здійснено посилання лише на контракт №06/02. В той час як у контракті визначено, що найменування товару, кількість та ціна товару обумовлюються в фактурі.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.53 МК України, документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога п.2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року №216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті.

При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару.

Отже, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.

Вказане узгоджується із висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними у постанові Пленуму від 13.03.2017 року №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року».

За таких обставин, з огляду на відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи.

Враховуючи встановлені обставини, які не були спростовані, суд вважає, що у митниці були підстави для сумніву в правильності заявленої митної оцінки товару. А тому, відповідач обґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи.

Згідно з положеннями ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи та й не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, декларант при декларуванні товару самостійно обрав шостий метод визначення митної вартості товару. Підтвердженням цього є відомості, внесені в графу 43 МД №UA209180000/2017/108222 від 07.04 2017 року, в якій зазначено «Код МВВ 6».

Суд також враховує, що в декларації митної вартості вищезазначеної МД, а саме в графі 7, декларант позивача самостійно зазначив, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у звязку з відсутністю достовірної інформації для її використання. За результатами проведеної процедури консультації з декларантом, згідно ст.55 МК України, досягнуто згоди щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме метод 2 (ст.59) та метод 3 (ст.60) не можуть бути застосовані з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст.62) та метод 5 (ст.63) з причини відсутності основи для розрахунку митної вартості в декларанта.

Вказане спростовує позицію представника позивача стосовно необґрунтованого застосування відповідачем резервного методу, відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.

Так, згідно приписів ч.ч.1, 2 вищевказаної статті, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Оскільки витребувані відповідачем документи в повному обсязі ТОВ «Аква Маріс» надано не було, навпаки повідомлено відповідача про неможливість їх подання (а.с.104), вказане дало підстави, після проведення консультацій, для визначення митної вартості товару у спосіб, передбачений ст.ст.57, 64 МК України, тобто за резервним методом. При цьому, митний орган обґрунтував та довів неможливість послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості, і зазначив у своєму рішенні номер та дату митних декларацій, які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів. Вказані декларації долучені до матеріалів справи та досліджувались судом у судовому засіданні за участі представників сторін.

Позиція суду узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України, зокрема у постанові від 02.06.2015 року (справа №21-498а15).

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, декларант зобов'язаний заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (ч.2 ст.52 МК України).

Проте декларант не звертався до митниці із вимогою щодо проведення консультації (усної чи письмової). А тому посилання представника позивача на те, що уповноважена особа декларанта не володіла професійним досвідом та знаннями у питаннях класифікації товару, що також підтверджується письмовими поясненнями останньої від 06.04.2017 року (а.с.25), на думку суду, є недоречними, адже Законом визначено алгоритм дій у такому випадку.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд дійшов висновку, що митний орган обґрунтовано прийняв картку відмови та, відповідно, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Відтак, оскаржуване рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2017/900010/1 від 12.04.2017 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2017/10111 від 12.04.2017 року є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі і Митним кодексом України. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатися підставами для їх скасування.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На виконання цих вимог відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок, а саме довів належними та допустимими доказами правомірність спірних рішень.

Водночас, докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Маріс» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень - слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 18.09.2017 року.