Справа № 219/8869/17
Суддя: Радченко Л. А.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/8869/17
Провадження № 2-а/219/732/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Радченко Л.А., при секретарі Лосинської І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бахмута адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2017р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в якій зазначила, що 05.08.2017 року в м.Бахмут відповідач, в особі начальника Бахмутського міського відділу Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області ОСОБА_2, виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПН МДО № 052837 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.1 ст.203 КУпАП, при прийнятті якої відповідач виходив з того, що позивач, будучи громадянкою ОСОБА_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, по недійсній посвідці на постійне проживання, бо своєчасно не звернулась з питання обміну посвідки по досягненню 45 років.

Позивач вважає зазначену вище постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Фабулою частини 1 статті 203 КУпАП як правопорушення передбачено, зокрема порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився.

Об'єктом цього правопорушення є правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України іноземців та осіб без громадянства.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією статтею, полягає у вчиненні таких діянь: порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився.

Позивачу, як громадянці ОСОБА_3, що виявила бажання проживати в Україні, 22 квітня 2011 року була видана посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 581.

Питання щодо видачі посвідок іноземцям на постійне проживання в Україні врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983».

Відповідач у своїй постанові вказує, що позивачем порушений п. 9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, яким передбачено, що посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Позивачу 24 листопада 2016 року дійсно виповнилося 45 років і, оскільки остання у встановлений термін не обміняла посвідку, то на думку відповідача вона вчинила адміністративне правопорушення і є підстави для накладання на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак відповідач не врахував, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вважає, що вказані обставини не доведені відповідачем з огляду на наступне.

У посвідці на постійне проживання, виданій на ім'я позивача відповідачем, стоїть відмітка «безстроково» і будь-яких пам'яток чи застережень не зазначено. Вказана обставина надавала позивачу упевненість у дійсності посвідки і не викликала сумніву щодо її дійсності. Ніяких посилань не необхідність її обміну в ній не міститься.

Разом із тим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 затверджено «Технічний опис бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», де у п. 1 вказується, що бланки посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання мають вигляд зшитої нитками книжечки в м'якій обкладинці розміром 125 х 88 міліметрів, обсягом відповідно 12 і 8 паперових сторінок.

Пунктом 9 передбачено, що фарбою чорного кольору на правому форзаці має бути надруковано: 1) на бланку посвідки на постійне проживання (додаток 2):слова "СЛІД ПАМ'ЯТАТИ", нижче - текст: «Посвідка підлягає обміну в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку.»

Проте відповідач видав позвиачу посвідку без вказаного попередження, тим самим сам допустив порушення вимог вказаної постанови КМУ, чим значною мірою сприяв вчиненню правопорушення.

Також, у приміщенні відповідача висять різні інформаційні стенди, де викладена різноманітна інформація стосовно прав та обов'язків громадян, однак відсутнє посилання на необхідність обміну посвідки у зв'язку з досягненням відповідного віку.

Таким чином, відповідач не довів до відома належним чином положення нормативно - правового акту, який визначає обов'язок заміни довідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням відповідного віку.

Вважає,що зазначені обставини є підтвердженням відсутності умислу з боку позивача на вчинення вказаного правопорушення.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 7 постанови "Про застосування судами Конституції України" від 01.11.96 р., згідно з ч. 2 ст. 57 Конституції є нечинними, а отже, не можуть застосовуватись ті закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, які не доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Це означає, що судове рішення не може ґрунтуватись на не оприлюднених нормативно-правових актах.

Враховуючі вищевикладене вважає, що постанова серії ПН МДО № 052837 від 05 серпня 2017 року про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями її прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною через те, що недоведений умисел з боку позвиача на вчинення правопорушення, а тому вона підлягає скасуванню.

Позивач просить визнати постанову серії ПН МДО № 052837 від 05.08.2017р. про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КпАП України протиправною та скасувати її.

В судове засідання представник позивача не з,явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив її задовольнити , розглянути справу у його відсутність, тому, суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідач, який був повідомлений про час розгляду справи , в судове засідання не з,явився, надав письмові заперечення, тому, суд ухвалив про розгляд справи у його відсутність.

Згідно з письмовими запереченнями відповідача останній вважає, що при прийнятті оскаржуваної позивачем постанови було встановлено порушення позивачем п. 9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, та посвідки на тимчасове проживання, затв. ПКМУ від 22.07.2016р. № 453 , і були дотримані всі вимоги КпАП України, тому, в позові просить відмовити у зв,язку з необґрунтованістю вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МДО № 052837 відносно ОСОБА_4 вбачається, що 05.08.2017р. об 10-00год., громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, по недійсній посвідці на постійне проживання, бо своєчасно не звернулась з питання обміну посвідки по досягненню 45 років, чим порушила п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затрудженого ПКМУ № 251 від 28.03.2012р., тобто скоїла адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203КпАП України, за що на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Згідно паспорта серії 14 16 589214 виданого 20.12.2016р., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою РФ.

Відповідно до посвідки на постійне проживання серії ДН № 581 від 22.04.2011р., яка видана безстрокова, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у 2011р. приїхала з ОСОБА_3 та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.203КпАП України передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб,єкта владних повноважень обов,язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАПособа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.279 КпАП України посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягується до адміністративної відповідальності, роз,яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов,язки .

Статтею 280 КпАП України встановлені обставини, що підлягають з,ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КпАП України, оскільки, відповідачем не надано належних відомостей про дотримання порядку розгляду справи, у т.ч. про роз,яснення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, про її права та обов,язки, і постанова таких відомостей не містить.

Також, і протокол про адміністративне правопорушення, і оскаржувана постанова складені в один день 05.08.2017р. З огляду на вищевикладене, оскаржувана постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.08.2017р. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КпАП України не зазначено, які норми законодавства були порушенні останньою, між тим, в оскаржуваній постанові зазначено про порушення такою особою п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затрудженого ПКМУ № 251 від 28.03.2012р., що, також, свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на захист. При цьому, у вказаній постанові не точно зазначено найменування Порядку, який було порушено.

Також, в оскаржуваній постанові не повністю викладена суть адміністративного правопорушення , у т.ч., не зазначені реквізити посвідки на постійне проживання, дата її видачі, наявність всіх реквізитів, передбачених Технічним описом бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затв.ПКМУ № 251 від 28.03.2012р. , у т.ч. щодо строків обміну посвідки по досягненню особою 45 річного віку.

Між тим, з наданої позивачем копії посвідки на постійне проживання вищезазначені реквізити відсутні.

Також, з наданих стороною позивача копій листа від 20.03.2017р. на адресу голови Державної міграційної служби України та листа ГУ в Донецькій області ДМС України від 14.04.2017р. вбачається, що сторона позивача зверталася до відповідних установ для роз,яснення порядку обміну посвідки на постійне проживання.

Між тим, при прийнятті оскаржуваної постанови вищезазначене не було враховано, як і не було встановлено про наявність умислу в діях ОСОБА_1

У зв'язку з цим суд констатує, що з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення випливає, що відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення. При притягненні до адміністративної відповідальності не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено право позивача на захист та суб,єктом владних повноважень не надано і судом не встановлено достатніх доказів винуватості позивача, тому, оспорювану постанову слід визнати протиправною та скасувати її.

На підставі викладеного, керуючись Кодексом України про адміністративні правопорушення , ст. ст. 159,160,162,163, 171-2 КАС України, суд-

П ОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити .

Визнати постанову серії ПН МДО № 052837 від 05.08.2017р. про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КпАП України відносно ОСОБА_1 протиправною та скасувати її.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А . Радченко