Справа № 823/899/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/899/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Христинівської районної державної адміністрації в особі Денисюк Людмили Миколаївни, третя особа: Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною відмови щодо нарахування та виплати заробітної плати, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Христинівської районної державної адміністрації в особі Денисюк Людмили Миколаївни, третя особа: Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просив: - визнати протиправною відмову Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_5; - зобов'язати Христинівську районну державну адміністрацію Черкаської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 заробітну плату за останній день роботи - 22.12.2016р.; - зобов'язати Христинівську районну державну адміністрацію Черкаської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу (затримки повного розрахунку) з 23.12.2017р. по день фактичного розрахунку.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.12.2016р. на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. у адміністративній справі № 823/836/16 за позовом ОСОБА_5 до Христинівської районної державної адміністрації, третя особа: Денисюк Л.М. про скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області № 180-к «Про поновлення ОСОБА_5.» позивача поновлено на посаді заступника голови Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області з 02.06.2016р.

22.12.2016р., згідно з розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області № 181-к «Про звільнення ОСОБА_5.», припинено державну службу позивача та звільнено його з посади заступника голови Христинівської районної державної адміністрації. Правомірність вказаного розпорядження є предметом розгляду іншої адміністративної справи № 823/117/17, що перебуває на розгляді в адміністративних судах України.

При цьому, підставою та предметом розгляду даної адміністративної справи є ненарахування та невиплата відповідачем заробітної плати за один день - 22.12.2016р., у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В силу ст. 50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

При цьому, нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розпис; розцінки та норми праці; накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо); табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Крім цього, Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу та гарантовані державою виплати.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Однак, обов'язок роботодавця оплатити працю працівника (службовця) виникає лише тоді, коли робітник (службовець) сумлінно ставився до своїх трудових обов'язків і робота була дійсно виконана.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про відсутність на службі (роботі) співробітника, працівника від 22.12.2016р. керівником апарату Христинівської районної державної адміністрації ОСОБА_7, начальником відділу документообігу та контролю апарату Христинівської районної державної адміністрації ОСОБА_8 та головним спеціалістом з питань управління персоналом апарату Христинівської районної державної адміністрації ОСОБА_9 засвідчено факт відсутності позивача на роботі з 14 год. 00 хв. до 17 год. 15 хв., у зв'язку з чим, в табелі обліку використання робочого часу апарату Христинівської районної державної адміністрації з 01.12.2016р. по 31.12.2016р., позивачу 22.12.2016р. відмічено як прогул.

Разом з тим, згідно роздрукування частини технічного запису судових засідань у адміністративній справі № 823/117/17 з компакт-диску серійний номер 2017.05.03-15.01, колегією суддів встановлено, що 10.03.2017р. під час судового розгляду адміністративної справи 823/117/17 за позовом ОСОБА_5 до Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області, третя особа - голова Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області Денисюк Л.М. про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії у Черкаському окружному адміністративному суді позивач вказав, що 22.12.2016р. перебував в м. Києві, заяву про поновлення на посаді заступника голови Христинівської районної державної адміністрації разом із копією вступної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі № 823/836/16 заніс за дорученням ОСОБА_5 ОСОБА_10.

Також, ОСОБА_5 вказав, що 22.12.2016р. фізично на роботі перебувати не міг, тому ознайомитися з розпорядженням про його звільнення 22.12.2016р. також не міг, з наказом про звільнення фактично ознайомився 23.12.2016р., помилково проставивши дату ознайомлення - 22.12.2016р.

У зв'язку з відсутністю позивача на роботі в Христинівській районній державній адміністрації Черкаської області 22.12.2016р., цей день зараховано позивачеві як прогул, що відображено в табелі обліку використання робочого часу апарату Христинівської районної державної адміністрації з 01.12.2016р. по 31.12.2016р.

Зміст поняття «прогул» чинним законодавством України не розкрито, проте пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями) зазначено, що прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно впродовж робочого дня без поважних причин.

Дане визначення узгоджується з пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією органу державної влади, органу місцевого самоврядування, державного підприємства, установи чи організації, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену йому роботу.

Крім того, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника за прогул одразу після виявлення такого проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Доказів поважності відсутності позивача в приміщенні Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області 22.12.2016р. матеріали справи не містять.

Згідно ст. 57 Кодексу законів про працю України, час початку і закінчення роботи має встановлюватись правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності.

Загальні положення щодо організації внутрішнього службового розпорядку органу державної влади, іншого державного органу, його апарату (далі - державний орган), режим роботи, умови перебування державного службовця в органі державної влади та забезпечення раціонального використання його робочого часу визначаються Типовими правилами внутрішнього службового розпорядку, затвердженими Наказом Національного агентства України з питань державної служби 03.03.2016р. № 50 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 за № 457/28587 (далі - Типові правила).

Робочий час та час відпочинку державного службовця врегульовано в розділі ІІІ Типових правил.

Так, тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень.

У державних органах, як правило, встановлюється п'ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер - по 8 годин 15 хвилин, п'ятниця - 7 годин; вихідні дні - субота і неділя.

Режим роботи державного органу встановлюється з урахуванням загальноприйнятого режиму роботи підприємств, установ і організацій у певній місцевості.

У зв'язку зі службовою необхідністю, зумовленою специфікою та особливостями роботи у відповідному органі державної влади (його структурному підрозділі), може встановлюватися інший режим роботи відповідно до законодавства про працю.

Початок та кінець робочого часу, перерва, що надається для відпочинку і харчування, встановлюються для державного службовця з урахуванням режиму роботи державного органу.

Тривалість перерви для відпочинку і харчування становить, як правило, 45 хвилин. Перерва не включається в робочий час, і державний службовець може використовувати її на свій розсуд. На цей час він може відлучатися з місця роботи.

Напередодні святкових та неробочих днів тривалість робочого дня скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Напередодні вихідних днів тривалість роботи при шестиденному робочому тижні не може перевищувати 5 годин.

Працівникам забороняється відволікати державного службовця від виконання його посадових обов'язків.

Облік робочого часу у державному органі здійснюється у відповідному журналі обліку робочого часу/табелі робочого часу (далі - журнал) або за допомогою відповідної електронної програми, що є складовою автоматизованої системи контролю доступу до приміщень адміністративних будівель державного органу (далі - система обліку робочого часу).

Для забезпечення контролю своєчасного виходу прибуття на роботу відомості зазначених систем обліку робочого часу подаються відповідальною особою до служби управління персоналом державного органу.

Вихід державного службовця за межі адміністративної будівлі державного органу у робочий час зі службових питань відбувається з відома його безпосереднього керівника. У державному органі може вестися журнал реєстрації місцевих відряджень.

Облік робочого часу - це фіксування відомостей про явку працівників на роботу і виконання ними встановленої тривалості робочого часу. Облік робочого часу ведеться в табелях встановленої форми.

При поденному обліку підраховується робочий час протягом кожного дня. Така система обліку робочого часу застосовується при точно встановленому робочому часі, який має однакову щоденну тривалість.

Отже, враховуючи, що для державних службовців встановлена точна щоденна тривалість робочого часу, до них не може бути застосовано погодинну оплату праці.

З огляду на те, що позивачем 22.12.2016р. вчинено прогул, тобто відсутність цього дня в Христинівській районній державній адміністрації Черкаської області, відповідачем в табелі обліку використання робочого часу за грудень 2016 року 22.12.2016р. відмічено як прогул позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої про те, що якщо неявку працівника табелювали як прогул, тому підприємство не зобов'язане нараховувати йому заробітну плату за час прогулу.

Доводи апелянта про те, що його фактичного допуску до роботи не відбулось, у зв'язку із незабезпеченням його робочим місцем з огляду на те, що внутрішній службовий розпорядок Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області передбачає умови перебування державного службовця в органі державної влади та забезпечення раціонального використання його робочого часу, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки чинне законодавство України не ставить у взаємозалежність виконання повноважень та службових обов'язків державного службовця до його перебування на певному робочому місці.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем рішень про відмову у нарахуванні позивачу заробітної плати за 22.12.2016р. та доказів звернення позивача до Христинівської районної державної адміністрації з такими вимогами в досудовому порядку.

Посилання апелянта на лист Управління Держпраці у Черкаській області від 03.03.2017р. № Б-87/14-1, який, на його думку, підтверджує факт перебування на роботі колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаний лист було надано перевіряючим без урахування Акту про відсутність позивача на службі в Христинівській районній державній адміністрації від 22.12.2016р. А тому начальник Управління Держпраці у Черкаській області на підставі лише заяви позивача про поновлення його на посаді від 22.12.2016р. та розпорядження про звільнення позивача від 22.12.2016р. зробив висновок про перебування ОСОБА_5 на службі у Христинівській районній державній адміністрації 22.12.2016р.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було порушено прав позивача при не нарахуванні заробітної плати за 22.12.2016р., а відтак, підстави для зобов'язання Христинівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити заробітну плату позивачу за 22.12.2016р. - відсутні.

Інші позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (затримки повного розрахунку) з 23.12.2016р. по день фактичного розрахунку є похідними від попередньої позовної вимоги, а відтак, судом першої інстанції також вірно відмовлено в їх задоволенні.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 19.09.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Твердохліб В.А.

Собків Я.М.