Справа № 2-а-3279/10/1970
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8871/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Носа С.П., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Торкот Д.О.

за участі позивача ОСОБА_1

за участі представника позивача ОСОБА_2

за участі представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_4, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 15 вересня 2010 року №657-кт «Про звільнення ОСОБА_4Б.», поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Держкомзему в Тернопільській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із коригуванням на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів в розрахунковому періоді та на індекс інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за весь період роботи на посаді начальника управління до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Однак, у період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, згідно наказу Держкомзему від 03.09.2010 року № 643 проведено перевірку окремих питань діяльності Головного управління Держкомзему в Тернопільській області за період з 01.01.2009 по 01.09.2010 року по результатах якої 10 вересня 2010 року складено акт. При виході на роботу 15 вересня 2010 року позивача ознайомлено з результатами даної перевірки, однак жодних пояснень у позивача відібрано не було. 15 вересня 2010 року, згідно виклику-повідомлення позивач звернувся з заявою до Держкомзему про надання йому додаткової відпустки для здачі екзаменаційно-залікової сесії з 6 по 24 вересня 2010 року, проте заяву про додаткову оплачувану відпустку було проігноровано керівництвом Держкомзему, жодної відповіді про погодження чи відмови позивач так i не отримав, що на думку позивача є порушенням вимог статті 15 Закону України «Про відпустки». В подальшому 17 вересня 2010 року на адресу управління надійшла факсограма наказу Держкомзему від 15 вересня 2010 року №657-кт «Про звільнення ОСОБА_4Б.» на підставі якого було підготовлено внутрішній наказ управління від 17 вересня 2010 року №122-к, відповідно до якого п.2 позивача звільнено з 16 вересня 2010 року. Позивач вважає, що керівництвом Держкомзему було грубо порушено порядок звільнення та здійснено таке звільнення без належних для цього підстав. В обґрунтування зазначив, що за результатами проведеної перевірки комісією від Держкомзему, згідно акту перевірки було запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади за нібито, виявлені порушення у діяльності Головного управління Держкомзему в Тернопільській області та в діяльності позивача безпосередньо, а також за систематичне невиконання покладених на управління завдань. З даним актом позивача як начальника управління ніхто не ознайомлював, та жодних пояснень не витребував, однак згідно даного акту перевірки позивача було звільнено за ст.7 КЗпП України, п.6 ст. 30 Закону України «Про державну службу». Вважає, що фактичні обставини звільнення позивача не відповідають вимогам п.6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», оскільки, за час роботи позивача на посаді начальника управління, ОСОБА_4 обов'язки виконував кваліфіковано, сумлінно та невідкладно, а відтак на думку позивача у відповідача не було жодних правових підстав для звільнення. Відмітив, що комісією яка проводила перевірку не було взято жодних пояснень безпосередньо у відповідальних працівників та в наказі голови Держкомзему від 03.09.2010 року № 643 не вказано мету та підставу перевірки стосовно як управління так i безпосередньо стосовно начальника управління. По-суті виявлених в ході перевірки Головного управління порушень позивач пояснив, що викладені в акті обставини, на підставі яких комісією зроблено висновки про вчинення порушень, мали місце в діяльності Головного управління. Однак, вважає, що самі висновки про вчинення порушень на підставі встановлених і викладених в акті обставин, не відповідають вимогам законів, а отже не можуть бути підставою для його звільнення за порушення присяги. Вважає, що наказ Держкомзему України від 15 вересня 2010 року № 657-кт про звільнення позивача є незаконним та таким, що суперечить чинному трудовим законодавству.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року позов задоволено частково, скасовано наказ про звільнення позивача, поновлено на роботі та стягнуто заробіток без коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів, і на індекс інфляції. Суд виходив з того, що наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 15 вересня 2010 року № 657-кт «Про звільнення ОСОБА_4Б.», а також акт перевірки окремих питань діяльності ГУ Деркомзем в Тернопільській області за період роботи з 01 січня 2009 року по 01 вересня 2010 року від 10 вересня 2010 року, не конкретизують вчинення позивачем порушення, яке можна кваліфікувати як порушення ним присяги. Крім того, припинення державної служби за обставин викладених в оскаржуваному наказі, не передбачено законодавством, яке було застосовано відповідачем (позиція підтверджена практикою ВСУ від 01.10.2013 року справа № 21-259а13).

Позаяк є підстави для поновлення, то слід стягнути середній заробіток за затримку із врахуванням інших доходів за цей період, що становить 181090,61 грн.

Врешті позовних вимог відмовлено, оскільки коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням фінансових можливостей, чи не проводиться, коли на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок лише окремій категорії працівників.

Відносно грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, виходячи з аналізу ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», ст.. 94 КЗпП України, ухвали ВАСУ від 04.02.2015 року у справі 307/1756/13-а, то таке не підпадає під обєкт до якого може бути застосовано індекс інфляції.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона позивача, які і сторони відповідачів подали апеляційні скарги, з яких із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просять його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог (сторони відповідачів), а сторона позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Покликання позивача маються на те, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розрахунок розміру середнього заробітку (невірно визначив розмір компенсації) та не здійснив коригування, не враховано індекс інфляції.

Не звернуто увагу, що Порядком обчислення середньої заробітної плати не передбачено виключення із такої будь-яких доходів у тому числі і заробітної плати, отриманих за іншим, новим місцем роботи. Не здійснено коригування на коефіцієнт підвищення, як передбачено пунктом 10 Порядку.

Крім того, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин ( висновки ВСУ постанові від 20.05.2016 року справа № 6-511 цс15 та ухвала від 29.11.2016 року справа № 644/11521/14-ц).

Покликання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області маються на те, що не було обєктивно досліджено і дано оцінку усім обставинам справи. Також помилково визначено розмір відшкодування середнього заробітку, так як не перевірено розмір отриманого заробітку позивачем на ТзОВ «Весна» та кількість відпрацьованих днів, а лише взято до уваги дані наявної довідки. Не зясовано чи отримував позивач допомогу по тимчасовій непрацездатності, інших допомог.

Резолютивна частина судового рішення не містить чіткої суми стягнення за один місяць.

Покликання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру маються на те, що на адресу Державного комітету України із земельних ресурсів надійшов лист від Тернопільської ОДА, зміст якого свідчив про свідоме порушення законів та приписів позивачем на займаній посаді, що підривало авторитет та імідж Держкомзему та області.

На лист відредаговано створенням комісії для проведення перевірки окремих питань діяльності Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. В ході перевірки виявлено ряд грубих порушень про що складено акт.

З актом ознайомлено позивача та запропоновано надати пояснення, однак останній відмовився про що знову ж складено акт.

Усі порушення, які зазначені в акті перевірки загалом та кожне порушення окремо прямо свідчать про грубе порушення позивачем присяги, а тому такі дії не є дисциплінарним правопорушенням.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.12.2010 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 року в задоволені позову відмовлено. Вищим адміністративним судом України від 11.04.2017 року вищенаведені судові рішення скасовано, справу скеровано до суду першої інстанції на новий розгляд. Касаційний суд, виходив з того, що порушення присяги слід розуміти, як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить накладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього, як до носія влади, що призводить до приниження авторитету держави та унеможливлює подальше виконання ними своїх службових обовязків.

Звільнення за порушення присяги має застосовуватись за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення так і за наслідками, до яких вони призводять.

Ні наказ, ні акт не конкретизують суть порушення, яке можна кваліфікувати як порушення присяги.

Враховуючи той факт, що висновки ВАСУ і його мотиви згідно ч. 5 ст. 227 КАС України є обовязковими, касаційний суд чітко зазначив що звільнення позивача є незаконним та такий підлягає поновленню на роботі. З огляду на ч.1 ст. 72 КАС України, оскільки вищенаведене рішення суду касаційної інстанції набрало законної сили, дані обстави доказуванню не підлягають.

Що стосується визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 10 загальних правил Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами), в якому вказано, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

З огляду на те, що 01.05.2016 року ЗУ «Про державну службу» державним службовцям підвищено посадові оклади, стороною відповідача долучено розрахунок недоотриманих коштів, з урахування відповідних надбавок та без такого нарахування, колегія суддів приходить до висновку про те, що із збільшенням посадових окладів, сама структура заробітної плати не змінена, відтак позивачу слід нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу з усіма надбавками передбаченими законодавством в розмірі 434642 грн. 29 коп. із як утримання податків згідно чинного законодавства становить 84755 грн. 24 коп., тому до виплати підлягає сума із врахуванням утримань 349887 грн. 05 коп. (триста сорок девять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень пять копійок).

Безпідставно місцевий суд послався і на необхідність врахування заробітку за місцем нової роботи позивача, позаяк не звернуто уваги, що ст.. 235 КЗпП України цього не передбачено, а ч.3 ст.117 КЗпП України яка застосовувалась за аналогією, виключено на підставі Закону України №3248-ІV від 20 грудня 2005 року.

Подібна позиція не суперечить практиці Верховного Суду України, що викладена в ухвалі від 24 червня 2009 року №6-2768 св09, постанові від 21 січня 2015 року №6-203цс14, та які є обовязкові для застосування.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області задоволити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 2-а-3279/10/1970 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Держкомзему України від 15.09.2010 року № 657-кт «Про звільнення ОСОБА_4 Б.»

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Держкомзему в Тернопільській області з 16 вересня 2010 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2010 року по 11.09.2017 року в розмірі 349 887,05 (триста сорок девять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень пять копійок).

Постанова в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5333,80 грн. (пять тисяч триста тридцять три гривни вісімдесять копійок) підлягає негайному виконанню.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст судового рішення виготовлено 14.09.2017 року.