Справа № 237/2735/17
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/2735/17
Номер провадження 2-а/237/76/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.17 року місто Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

за участю:

секретаря Лахно Т.Г.

представник позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Марїнському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач стверджує, що у 2003 році здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № 923511, яке видане Київським управлінням Пенсійного фонду України міста Донецька. З листопада 2014 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, як отримувач пенсії. У листопаді 2014 року Управлінням соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації Донецької області позивач була взята на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєструвавши місце свого перебування у селі Максимільянівка Марїнського району Донецької області, що підтверджується копією довідки № НОМЕР_1 від 18.11.2014 року. З 1 квітня 2017 року відповідач припинив виплату пенсії. Із листа третьої особи № О-41/5.1-6.2 від 28.04.2017 року позивачу стало відомо, що стало відомо, що 31.03.2017 року комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняла рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2014 року. Також, позивачу розяснено, що повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі можливо лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору № 21/17-к від «10» серпня 2017 року, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

У запереченнях, наданих на позов, та у своїх усних поясненнях представники відповідача проти позову заперечували, з огляду на відсутність правових підстав для проведення нарахування та виплати позивачеві пенсії. Зокрема, представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області правомірно була припинена виплата пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року, оскільки при співставленні даних з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку в Марїнському районі Донецької області в березні 2017 року, управлінням автоматизованим способом виявлено, що ОСОБА_5, станом на дату перевірки, вже не знаходиться на обліку, як тимчасово переміщена особа.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що 31.03.2017 року комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняла рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2014 року, оскільки ОСОБА_5, станом на дату перевірки, не знаходився за місцем свого перебування у с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області.

Дослідивши доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами є публічно правовими, позов підлягає судовому розгляду за правилами адміністративного судочинства в Україні. У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд дійшов висновку, що цю адміністративну справу необхідно розглядати за загальними правилами КАС України.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

За статтею 8 ОСОБА_6 України саме ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії.

Статтею 46 ОСОБА_6 України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_5 призначена пенсія за віком з 2003 року довічно. Ця обставина доведена Посвідченням серії АБ № 932511 яке було видане Київським управлінням Пенсійного фонду України у місті Донецьку (а.с.12) та не заперечується відповідачем. Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № НОМЕР_2 від 18.11.2014 (а.с.10). Цю обставину підтверджено третьою особою у судовому засіданні. Ця обставини не заперечується відповідачем.

Рішення УПФУ Мар'їнського району Донецької області про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_5 відповідачем суду не надано. Представник ПФУ пояснила, що пенсію припинено позивачеві в наслідок співставлення даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у березні 2017 року.

Згідно статті 19 ОСОБА_6 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Відповідно до ст. 64 ОСОБА_6 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_6 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Приймаючи рішення, суд виходить із того, що ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні та, зокрема, на території Донецької області не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якій м. Донецьк Донецької області.

Відповідно до статті 92 ОСОБА_6 України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, або зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач, УПФУ Мар'їнського району Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 квітня 2017 р. зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_5, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_5 сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади. Разом з тим, суд вважає недоведеною переконливими доказами ту обставину, що внутрішньо переміщена особа не проживає фактично у будинку 24 по вул. Жовтневій с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить із того, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідач заперечує проти позову, але не надав жодного доказу на підтвердження того, що бездіяльність відповідача, щодо виконання своїх публічно-правових обовязків з нарахування і виплати у встановленні законом строки пенсії позивачеві, є обґрунтованою, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про таку бездіяльність, є добросовісною, тобто не порушує прав особи. Також, суд переконаний, що дії відповідача, який допустив таку бездіяльність, не є і розсудливими, оскільки вони не були вчиненні після уважного вивчення усіх обставин що мають значення для прийняття рішення про припинення нарахування пенсії.

Відповідач не довів, що ним було обрано найкращій спосіб реалізації його повноважень, найкращій варіант поведінки з тим, щоб не завдавати шкоди особі, яка має право на пенсію за віком ще з 2003 року, з огляду на те, що ця пенсія є основним джерелом для реалізації особистих немайнових прав позивача, які забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідач не довів, що у процесі перевірки шляхом співставлення особистих даних позивача з інформацією, яка міститься у Єдиної інформаційної базі даних про внутрішньо переміщених осіб було дотримано права позивача знати про таку перевірку та приймати у ній участь. Судом переконливо встановлено, що позивач не був повідомлений про таку перевірку, ця обставина визнається відповідачем.

Бездіяльність відповідача порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації встановленого законом права позивача на пенсію за віком, реалізацією права на соціальний захист в сенсі ст.46 ОСОБА_6 України і цілями на які, врешті, спрямована була така бездіяльність відповідача. Оскільки, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а сама людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме таким змістом такою спрямованістю повинні були би бути наповненні дії відповідача щодо позивача у спірних правовідносинах.

Відповідач не зміг довести, що він по відношенню до громадянки України ОСОБА_5 дотримався принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, а його бездіяльність не була наслідком тієї обставини, що позивач має зареєстроване місце проживання на території України у місті Донецьку.

Відповідач не діяв у відповідності до закону, зокрема - у відповідності до ст.3, ст. 46 ОСОБА_6 України, ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто з порушенням встановленого в Україні правового порядку (ч.2 ст.19 ОСОБА_6 України) .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що порушене шляхом протиправної бездіяльності право позивача на отримання пенсії за віком підлягає відновленню шляхом поновлення нарахування та виплати ОСОБА_5 пенсії за період, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 72, 94, 160 КАС України, ст. 8, 19, 46, 49, 64, 92 ОСОБА_6 України, ст.. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту припинення її виплати, тобто з 01 квітня 2017 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14.09.2017 року.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 14.09.2017