Справа № 816/1191/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2017 року м. ПолтаваСправа №816/1191/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кукоби О.О.,

суддів: Довгопол М.В., Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача (Державної фіскальної служби України) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до суду з позовом до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна фіскальна служба України (надалі також ДФС України), у якому позивач просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 14.06.2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення;

зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 04 лютого по 16 травня 2016 року на підставі наказів ДФС України був відряджений до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконанні завдань, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. З метою одержання статусу учасника бойових дій позивач звернувся із заявою та відповідними документами до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ДФС України, яка листом від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для визнання позивача учасником бойових дій. Однак, позивач зазначає, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні особі статусу учасника бойових дій визначений у пункті 7 Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 №957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.11.2016 за №1553/29683, а відповідачем відповідні підстави у згаданому вище листі не вказані.

ДФС України, що залучена до участі у справі у якості другого відповідача ухвалою суду від 21.08.2017, надала до суду письмові заперечення проти позову. У письмових запереченнях відповідач вказує на правомірність прийнятого рішення та безпідставність адміністративного позову. Звертає увагу на те, що відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пункту 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 статус учасника бойових дій може бути наданий, зокрема, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС України. Зазначає, що позивач, як співробітник податкової міліції у званні старшого лейтенанта податкової міліції, перебуваючи на посаді старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, на підставі наказів ДФС України був відряджений до особливого розпорядження в Головному управлінні ДФС у Донецькій області та Головному управлінні ДФС у Луганській області, а отже службу у підрозділі оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції не проходив, що вказує на відсутність законодавчих підстав для визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник ДФС України в судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ДФС України (надалі також Комісія) явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Згідно з частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу без участі представника Комісії.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановила такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у спірний період перебував у званні старшого лейтенанта податкової міліції та проходив службу у податковій міліції на посаді старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області.

Наказом ДФС України від 04.02.2016 №237-о позивач на період з 04 лютого по 03 березня 2016 року відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області з метою реалізації Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 №415ог /а.с. 15/.

З аналогічних підстав позивач був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на підставі наказів ДФС України від 04.03.2016 /а.с. 16/ та від 29.04.2016 №1831-о /а.с. 17/.

Зі змісту витягів з наказів Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 28.03.2016 №016 та від 09.05.2016 №022 колегією суддів встановлено, що позивач залучався до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з одночасним відрядженням в район її проведення та підпорядкуванням керівнику антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях на період з 04 лютого по 03 березня 2016 року та з 04 березня 2016 року /а.с. 23, 24/. На підставі наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.09.2016 №047 ОСОБА_1 вважається відкликаним з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях з 16.05.2016 /а.с. 22/.

Залученими до матеріалів справи копіями витягів з наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ) (по стройовій частині) від 11.06.2016 №163дск підтверджено, що позивач у період з 04 лютого по 03 березня 2016 року та з 04 березня по 16 травня 2016 року перебував у складі сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань /а.с. 19, 21/.

На підставі вищеперелічених наказів ДФС України 11.05.2017 за вих. №650/99-99-21-10-01-18д позивачу видана довідка про те, що він з 04 лютого по 16 травня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області /а.с. 26/. При цьому у згаданій довідці зазначено, що вона є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

За тісну співпрацю із Збройними Силами України, сумлінне виконання службових обовязків під час виконання завдань у складі сил Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей позивач 15.07.2016 нагороджений грамотою за підписом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) /а.с. 44/.

16.05.2017 позивачем на адресу Комісії надіслані документи з метою отримання статусу учасника бойових дій.

Листом від 14.06.2017 за вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 ДФС України повідомила позивача про те, що Комісією прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим подані ОСОБА_1 документи повернуті останньому без розгляду /а.с. 42-43/. Обґрунтовуючи відповідне рішення, відповідач зауважив, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, учасниками бойових дій визнаються особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи (ДФС). Листом Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 21.04.2017 поінформовано ДФС України про те, що надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС, окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції, без внесення змін до чинного законодавства не вбачається можливим.

Не погодившись з таким рішенням відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Перш за все, колегія суддів зауважує, що між сторонами відсутній спір з приводу перебування позивача у період з 04 лютого по 16 травня 2016 року в районі проведення антитерористичної операції у складі сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, під час перебування на території проведення антитерористичної операції місцем його дислокації був підрозділ оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС у Донецькій області, який розташований у населеному пункті "Марїнка". Несення служби відбувалось на рівні з оперативними працівниками даного підрозділу: у складі добових нарядів на контрольних пунктах вїзду/виїзду (КПВВ) та на стаціонарних КрП, розташованих на першій лінії оборони; у складі зведених мобільних груп, які пересувались вздовж лінії розмежування з метою недопущення незаконного переміщення вантажів.

Позивач повідомив, що під час несення служби він неодноразово здійснював бойові виїзди на підставі бойових розпоряджень штабу АТО.

Залучення співробітників підрозділів податкової міліції до участі в АТО було здійснено на виконання Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 №415ог, та зумовлене особливим процесуальним статусом слідчого, наділенням його процесуальними правами відповідно до чинного КПК України, зокрема, щодо проведення огляду місця події та прийняття рішення про реєстрацію кримінального правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

У разі виявлення факту порушення порядку переміщення товарів через КПВВ, за наявності в діях окремих осіб ознак складу кримінального правопорушення, позивач проводив огляд місця події та відповідні матеріали у подальшому скеровував до територіальних органів для прийняття рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому огляд автотранспортних засобів проводився безпосередньо у місці їх затримання - КПВВ, КрП, польовій дорозі на лінії розмежування.

За твердженням позивача, під час несення служби разом з іншими співробітниками ДФС та контролюючих органів на КПВВ він неодноразово потрапляв під ворожі обстріли як стрілкового, так і іншого озброєння.

Листом за підписом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 13.04.2017 вих. №2859ато /а.с. 27-28/ повідомлено начальнику Головного оперативного управління ДФС України про те, що працівники ДФС України, які залучались до проведення антитерористичної операції, вважались відрядженими в район її проведення з підпорядкуванням керівнику антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, виконували бойові завдання. Незаконні збройні формування на території Донецької та Луганської областей постійно упродовж 2015-2016 років здійснювали обстріли українських позицій, мирних населених пунктів, КПВВ та КРП, розташованих вздовж лінії розмежування, у т.ч. КПВВ "Марїнка", КрП "Марїнка" /а.с. 29-32/.

Оцінюючи повідомлені позивачем вищеописані обставини, колегія суддів звертає увагу на таке.

Стаття 21 Конституції України проголошує, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до частини першої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

За змістом статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно зі статтею 4 названого Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Як визначено у статті 5 цього Закону, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.*

У свою чергу, в силу положень пункту 19 частини першої статті 6 згаданого Закону, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Як визначено частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

А відповідно до частини другої цієї ж статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Суд вказує на те, що будь-яке обмеження прав має бути пропорційним легітимній меті, яку у конкретній ситуації переслідує держава для забезпечення прав та законних інтересів інших осіб. Таке обмеження має встановлюватися законом; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

У відповідності до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи наведену вище норму пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у взаємозвязку з положеннями статті 5 цього Закону, колегія суддів звертає увагу на її загальний зміст, зокрема в частині, що стосується осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС України. Так, фактично дана норма стосується виключно співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС.

На переконання колегії суддів положення даної норми значно звужує сферу дії статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ставить у нерівне становище позивача порівняно з іншими учасниками бойових дій (зокрема, працівниками правоохоронних органів та навіть спецпідрозділу податкової міліції ДФС).

Наведене є підставою для висновку, що встановлені у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обмеження кола осіб, яким може бути надано статус учасника бойових дій шляхом поширення відповідного статусу виключно на співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС не переслідують будь-яку легітимну мету.

До того ж, гарантії, встановлені статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виключають можливість диференціації військовослужбовців та інших осіб, що залучались до проведення АТО, виходячи з назви або роду військ, в яких вони проходять службу чи державного органу, де відповідні особи працюють на постійній основі.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що конструкція статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить виключний перелік умов, яким має відповідати особа задля отримання статусу учасника бойових дій, а саме - захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередня участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а також перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь в АТО на рівні зі співробітниками ЗСУ та правоохоронних органів України, у т.ч., і співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС "Фантом". З цією метою позивач залучався до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з одночасним відрядженням в район її проведення та підпорядкуванням керівнику антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що запроваджене у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обмеження кола осіб, які визнаються учасниками бойових дій, не відповідає принципу пропорційності, є необґрунтованим та не може вважатись необхідним у демократичному суспільстві.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, виходячи зі змісту принципу верховенства права, зважаючи на закріплений у Конституції України принцип рівності всіх громадян перед законом, беручи до уваги те, що позивач відповідає вимогам статей 5, 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та брав безпосередню участь в АТО у підрозділах оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, забезпечення її проведення, своїми діями захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, дійшла висновку про те, що позивач має право на одержання статусу учасника бойових дій.

Колегія суддів зауважує, що будь-яке інше тлумачення положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відносно позивача, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини, що сторонами не заперечуються, призведе до порушення прав останнього, що не сумісне з положеннями Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З приводу посилань відповідача на лист Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 21.04.2017 /а.с. 56/, колегія суддів звертає увагу на те, що даний лист не є нормативно-правовим актом та не містить норм зобов'язального характеру, у зв'язку з чим його застосування не є обов'язковим.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на таке.

Порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 №957, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.11.2016 за №1553/29683 (надалі також Положення №957).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Положення, Комісія призначена для прийняття рішень про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, розгляду та вивчення поданих заяв та інших матеріалів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України (ДФС), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Пунктом 2 розділу ІІ згаданого Положення визначено, що Комісія має право: розглядати та вивчати подані керівниками підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, форма яких встановлена додатком 1 до Порядку, та інші документи, визначені пунктом 4 Порядку, які є підставою для надання громадянам статусу учасника бойових дій; розглядати та вивчати звернення, документи та матеріали, надані особами рядового та начальницького складу підрозділів АТО, іншими співробітниками ДФС, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в разі неподання до Комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, керівниками таких підрозділів; у разі потреби заслуховувати пояснення осіб, стосовно яких подані документи, та свідків; повертати документи керівникам підрозділів АТО для подальшого доопрацювання; відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав; приймати рішення про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення АТО ДФС.

Комісія вивчає документи, у разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій /пункт 3 розділу 2 Положення №957/.

Пунктом 5 розділу ІІ Положення №957 визначено, що Комісія подає на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

У свою чергу, відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №416, Служба відповідно до покладених на неї завдань організовує та координує роботу з надання статусу учасника бойових дій, зокрема проводить засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Таким чином, на законодавчому рівні визначено порядок розгляду матеріалів щодо надання особі статусу учасника бойових дій у разі наявності спірних питань.

Разом з тим, у спірних відносинах Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України рішення про направлення матеріалів стосовно ОСОБА_1 на розгляд міжвідомчої комісії не приймалось, а Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції дане питання на засіданні міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не розглядалось.

Водночас, як слідує зі змісту листа ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 відповідачем фактично прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 /а.с. 42-43/.

При цьому відповідне рішення прийняте без проведення засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, як те передбачено Положенням №957.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що виключний перелік підстав для прийняття Комісією рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій визначено у пункті 7 розділу ІІ Положення №957. Так, відповідно до вказаної норми Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі: відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Натомість лист ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 не містить посилань на жодну із зазначених підстав.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що подані ОСОБА_1 документи фактично повернуті останньому на підставі абзацу другого пункту 3 розділу ІІ Положення №957, відповідно до якого у разі відсутності у документах, внесених на розгляд Комісії, підстав для надання статусу учасника бойових дій Комісія повертає такі документи для подальшого доопрацювання, колегія суддів зазначає, що лист ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 не містить посилань на дану норму та інформації про те, що відповідні документи повертаються позивачу саме з цієї підстави.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас згідно з частиною другою статті 71 цього ж Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, в силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Отже, суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, беручи до уваги те, що в ході судового розгляд справи встановлено факт невиконання відповідачем вимог Положення №957 та невідповідності листа ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 вимогам чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій та зобов'язання Комісії повторно розглянути подані позивачем документи.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за наслідками розгляду справи судом встановлено факт перебування позивача у період з 04.02.2016 по 16.05.2016 в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також безпосередньої участі ОСОБА_1 в АТО у складі підрозділів оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, забезпечення її проведення. За таких обставин, судом встановлено, що позивач має право на одержання статусу учасника бойових дій.

Разом з цим, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач фактично не розглядав подані ОСОБА_1 документи, підстави для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання Комісії прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій наразі відсутні, адже прийняття такого рішення в силу вимог Положення №957 належить до компетенції Комісії.

Як наслідок, передчасними є вимоги про зобовязання Комісії видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій.

Таким чином, у задоволенні даної частини позовних вимог належить відмовити.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково.

Позивач від сплати судового збору звільнений, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 14.06.2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис) О.О. Кукоба

суддя (підпис) М.В. Довгопол

суддя (підпис) І.С. Шевяков