Справа № 279/2995/17
Суддя: Невмержицька О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 279/2995/17
Провадження № 2-а/279/334/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростень адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області в особі відділу примусового виконання рішень про визнання бездіяльності протиправною стосовно винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, зазначивши, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Житомирській області перебувало виконавче провадження №50621797 відкрите з виконання виконавчого листа № 279/9586/14-а виданого 22.05.2015 року на підставі постанови Коростенського міськрайоного суду від 03.12.2014 року про зобов"язання УПСЗН Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.05.2014 року по 03.08.2014 року, в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат. Вказала, що державний виконавець 16.05.2017 року, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв"язку з неможливістю його подальшого виконання, так як постанову суду виконано частково, здійснено розрахунок коштів, які належать до виплати позивачу. Постанова про повернення виконавчого листа позивачем була отримана поштою 31.07.2017 року.

Позивач не погоджується з вказаною постановою, так як вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів з примусового виконання рішення. Так, п.9 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" коли наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Про наявні обставини, зазначені у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Однак, акт їй наданий не був та в установленому порядку вона при його складанні участі не приймала. Крім того, відповідно до п.7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем акту оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями п.47 Порядку передбачене безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною программою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, яке здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість безспірного списання коштів з рахунків боржника; керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Крім того, державний виконавець мав звернутись до суду з заявою про відстрочення або розстрочення, зміну чи встановлння способу і порядку виконання рішення, що ним зроблено не було.

Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно винесення постанови по виконавчому провадженню №50621797, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 279/9586/14-а та скасувати постанову державного виконавця від 16.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з"явились, надали заяву про рогляд справи за їх відсутності, позов підтримують. Представник відповідача надав заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки постанова винесена у відповідності до чинного законодавства. За таких обставин справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУ юстиції в Житомирській області перебувало виконавче провадження №50621797 відкрите з виконання виконавчого листа № 279/9586/14-а виданого 22.05.2015 року на підставі постанови Коростенського міськрайоного суду від 03.12.2014 року про зобов"язання Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.05.2014 року по 03.08.2014 року, в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат.

Постановою державного виконавця від 16.05.2017 року виконавчий лист повернутий стягувачу у зв"язку з неможливістю його подальшого виконання, на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачу якщо, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Зі змісту постанови вбачається, що згідно розрахунку боржника стягувачу ОСОБА_1 проведено розрахунок коштів, відповідно до ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 1345,77 грн. (а.с.4). А зі змісту виконавчого документу вбачається, що спірне рішення по даній справі носить зобовязальний характер.

Згідно з вимогами ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії, та відповідальність за невиконання вказаної категорії рішення, передбачені ст.ст.63,75 ЗУ «Про виконавче провадження». Даною нормою Закону встановлено, що державний виконавець у разі невиконання боржником без поважних причин вимог щодо виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, накладає на боржника штрафні санкції відповідно до ст.75 вказаного закону.

Отже, підставою для застосування штрафних санкцій до боржника може бути лише достовірна інформація, що боржником рішення суду не виконане без поважних причин.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника; звернення стягнення на доходи боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

Як було встановлено у ході здійснення виконавчого провадження, боржник з поважних причин не може здійснити виконання судового рішення. А тому, застосувати до боржника заходи примусового виконання в порядку ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» не можливо, оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує рішення суду в межах наданих повноважень.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013 року Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі-державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі-юридична особа).

Відповідно до частини 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Відповідно до п.2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. № 440, рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень субєкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Рішення у справі за позовом позивача ОСОБА_1 було ухвалено судом 03.12.2014 року, а тому Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. № 440, до виконання вказаного рішення суду не застосовується.

Відповідно до ч.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, боржник не є власником коштів, майна.

У відповідності до ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби та, як наслідок подальшого здійснення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, зазначений виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», так як наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, про що складено акт державного виконавця, за який вказано й відповідачем у наданому запереченні.

Постанова ВСУ від 22.11.2016 на підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення УПФ України в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30 червня, 20 жовтня 2015 року та 2 лютого 2016 року (справи № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21- 5118а 15 відповідно).

Враховуючи вище викладене та аналізуючи норми закону, боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує його в межах наданих повноважень, а рішення суду в частині виплати нарахованих коштів виконує в межах коштів затверджених кошторисом на відповідний рік за рахунок коштів державного бюджету. Державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання спірного рішення по даній справі, права позивача при поверненні йому виконавчого документа не порушені, оскільки з метою захисту прав стягувача у виконавчому провадженні статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено право на повторне предявлення виконавчого документа до виконання в межах встановлених цим Законом строків. Окрім того, рішення суду є чинним, яким гарантовано право позивача на одержання належних коштів.

Відповідно до ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстави визнання дій державного виконавця незаконними та скасування прийнятого ним рішення відсутні, обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, позивачем не доведено, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8-12,71,158-163,167,185,186 КАС України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя : Невмержицька О.А.