Справа № 805/1859/17-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Давиденко Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року справа №805/1859/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року в справі № 805/1859/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № НОМЕР_1 від 18.11.2016 у розмірі 170,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано спірне рішення податкового органу.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що камеральною перевіркою ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» з питань своєчасності надання податкової декларації по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за період з 20.02.2014 по 13.03.2014 та своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за період з 30.09.2014 по 02.03.2015 встановлено порушення товариством граничних строків подання податкової звітності. А саме, податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності з граничним терміном подачі до 20 лютого 2014 року направлено податковому органу 13 березня 2014 року.

За таких обставин, апелянт наголошує на правомірності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.11.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 01.11.2016 Маріупольською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач, податковий орган, Маріупольська ОДПІ), Жовтневим відділенням, проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі позивач) з питань своєчасності надання податкової декларації по орендній плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за період з 20.02.2014 по 13.03.2014 та своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за період з 30.09.2014 по 02.03.2015, на підставі якої складено акт перевірки № 195/05-81-12-03-11-1/24155428.

Висновками цього акту встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на 2014 рік, граничний строк подання 20.02.2014, фактичне подання 13.03.2014.

На підставі акту перевірки 18.11.2016 Маріупольською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про застосування до ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170,00 грн.

Реалізуючи право на адміністративне оскарження рішення податкового органу позивач звернувся до Головного управління ДФС у Донецькій області зі скаргою № 522/506-02 від 01.12.2016, яку рішенням № 334/10/05-99-10-01-12-1 від 19.01.2017 залишено без змін, та до Державної фіскальної служби України зі скаргою № 522/27-02 від 03.02.2017, яку рішенням № 6621/6/99-99-11-03-01-25 від 31.03.2017 також залишено без змін.

Вважаючи, що вказані рішення податкових органів прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» звернулось до суду за захистом свого порушеного права.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обовязок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

Відповідно до п. 285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Пунктом 285.2. ст. 285 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Водночас п. 286.2 ст. 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, зазначена норма Закону визначає строки подання податкової декларації з плати за землю не пізніше 20 лютого поточного року.

У пункті 2.9. акту № 195/05-81-12-03-11-1/24155428 Маріупольська ОДПІ зазначає, що в періоді, який перевірявся ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» є платником орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином, податковий орган має враховувати саме податкову декларацію, подану позивачем як платником орендної плати за землі державної або комунальної власності (орендарем), який згідно з ПК України подає податкову декларацію. Така декларація була подана товариством до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області, на обліку якої позивач перебував у той період, та прийнята 14 лютого 2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 2.

Отже колегія суддів спростовує доводи апелянта з цього приводу.

Питання подання податкової декларації до контролюючих органів регламентуються статтею 49 ПК України, пунктом 2 якої визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

За приписами п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові, щодо відсутності з боку ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» порушення граничного строку подання податкової декларації з плати за землю, у спірних правовідносинах орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, за 2014 рік. Тобто, податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № НОМЕР_1 від 18.11.2016 про застосування штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року в справі № 805/1859/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року в справі № 805/1859/17-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 вересня 2017 року. Повний текст ухвали складений 14 вересня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після виготовлення повного тексту.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_4

ОСОБА_5