Справа № 428/6313/17
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Юзефович І.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року справа № 428/6313/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 липня 2017 року у справі № 428/6313/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати інваліду війни другої групи щорічної одноразової грошової допомоги до п'ятого травня в належному обсязі та стягнення недоплаченого розміру разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017 рік,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі відповідач), в якому просила: визнати неправомірними дії та бездіяльність посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати в 2017 році їй, як інваліду війни ІІ групи, щорічної одноразової грошової допомоги держави до 5 травня в належному за чинним Законом обсязі; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради на її користь недоплачений розмір разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017 рік в сумі 6876 грн.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 липня 2017 року у справі № 428/6313/17 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є № 022844, виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Сєвєродонецької міської ради Луганської області 17 лютого 2016 року. 29 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області з заявою про виплату недоплаченої одноразової грошової допомоги до 5 травня 2017 року, як інваліду війни ІІ групи, у розмірі встановленому ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто про перерахування недоплаченої різниці 6876 грн. між чітко визначеним і належним до виплати розміром одноразової допомоги до Дня Перемоги, що встановлений ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для позивача, як інваліда війни ІІ групи та фактично виплаченою відповідачем сумою. На дану заяву 02 червня 2017 року було надано відповідь № 4435/03, згідно якої Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області повідомило позивача, що їй була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5-го травня у 2017 році, як інваліду війни ІІ групи у розмірі 3100 грн. відповідно до постанови КМУ від 05.04.2017р. № 223.

Не погодившись з таким розміром зазначеної грошової допомоги, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що застосування до спірних відносин положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у даному випадку не є підставою вважати неправомірними дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2017 рік у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність (на час виплати позивачу) - 1247 грн.

В той же час, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» визначено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» проводиться до 5 травня інвалідам війни ІІ групи в розмірі 3100 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Суд виходив з того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави.

Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Виплата разової грошової допомоги до 5 травня передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до якої відповідач здійснив виплату такої допомоги позивачу.

Таким чином, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової щорічної допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від № 223 від 05.04.2017 року є правомірними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 липня 2017 року у справі № 428/6313/17 залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 липня 2017 року у справі № 428/6313/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 14.09.2017.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_3