Справа № 826/17645/15
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Пилипенко О.Є.,

Шелест С.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в місті Києві до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за участю третьої особи Дочірнього підприємства «Автомоторс» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Державна фінансова інспекція в місті Києві звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дочірнього підприємства «Автомоторс» з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- зобов'язання відповідача відобразити дебіторську заборгованість перед Відокремленим структурним підрозділом «Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Державного підприємства «Придніпровська залізниця»;

- зобов'язання відповідача відобразити дебіторську заборгованість перед ДП «Автомоторс» та провести з ним претензійно-позовну роботу на суму 168276,00 грн.;

- зобов'язання відповідача провести претензійно-позовну роботу з ТОВ «Станція технічного обслуговування «Експерт» на суму 10821,92 грн.;

- зобов'язання відповідача відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 11,42 тис.грн. за рахунок відповідальної особи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт просить про зміну позивача його правонаступником, а саме просить замінити Держфінінспекцію в м. Києві, належним позивачем - Північним офісом Держаудитслужби, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 266.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною фінансовою інспекцією в місті Києві відповідно до п. 1.2.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2015 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Український центр механізації колійних робіт» правонаступником якого є відповідач, за період з 01.07.2012 року по завершений місяць 2015 року, за результатами якої 26.03.2015 року складено акт ревізії №08-30/519.

Проведеною ревізією фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Український центр механізації колійних робіт» правонаступником якого є відповідач, встановлено численні порушення фінансового законодавства що призвели до завдання фінансових збитків відповідачу та державному бюджету України.

29 квітня 2015 року Державною фінансовою інспекцією в місті Києві складено вимогу №26-08-14-14/4235.

Враховуючи вищенаведене позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Законом України «Про державну контрольну-ревізійну службу в України» від 26.01.1993 року №2939/ХІІ саме органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Так, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому є обов'язковою до виконання.

Наявність виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю зазначаються у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України у від 15 квітня 2014 року, 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14) та від 28 жовтня 2014року справа № 21-462а14.

Держфінінспекція в місті Києві пред'явила вимоги, зокрема, про зобов'язання відповідача відобразити дебіторську заборгованість перед Відокремленим структурним підрозділом «Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Державного підприємства «Придніпровська залізниця»; зобов'язання відповідача відобразити дебіторську заборгованість перед ДП «Автомоторс» та провести з ним претензійно-позовну роботу на суму 168276,00грн.; зобов'язання відповідача провести претензійно-позовну роботу з ТОВ «Станція технічного обслуговування «Експерт» на суму 10821,92грн.

Суд першої інстанції вірно вказав, що такі вимоги вказують на виявлені збитки та їх розмір. Однак, такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, що як наслідок відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволені позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 11,42 тис.грн. за рахунок відповідальної особи, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при списанні палива відповідач користується нормами втрат палива, які затверджені в «Нормах витрат палива та максимальних матеріалів на автомобільному транспорті» затверджених наказом Мінтрансу України від 10.02.1998 року №43.

При списанні пального на транспортні засоби при роботі за межами міста не застосовується понижуючий коефіцієнт, як це передбачено п. 3.2.1 наказу №43.

Згідно примітки 1 до п. 3.2.1 наказу №43, використання понижуючого коефіцієнту є обов'язковим (включаючи перевезення у приміській зоні).

В ході ревізії відповідачем надавалися пояснення, що автотранспорт експлуатується в основному в межах міста Києва, але є і оперативні виїзди на залізниці України, за межами міста. За межами міста автотранспорт здійснює виїзди на перегони, дороги що мають ґрунтовне та насипне покриття. Тому керівництво підприємства згідно п. 3.2.2, 3.2.4 наказу №43 вважає не доцільним встановлення коефіцієнту на зменшення норм витрат палива від базової за межами міста.

Позивач вказав, що за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року підприємством, внаслідок не застосування понижуючого коефіцієнту передбаченого п. 3.2 наказу №43, зайво списано пального на транспортні засоби на загальну суму 11421,14грн.

Згідно наказів від 09.02.2012 року №УЦМКР-44 «Про затвердження базових лінійних норм витрат бензину, дизпалива та максимальних матеріалів на автомобільному транспорті» та від 27.03.2014 року №УЦМКР-86 «Про затвердження базових лінійних норм витрат бензину, дизпалива та максимальних матеріалів на автотранспортні засоби з урахуванням коригуючи коефіцієнтів» контроль за виконанням цих наказів покладено на головного інженера С.П.Дорощука.

Колегія суддів враховує, що при затвердженні «Базових лінійних норм витрат бензину, дизпалива та максимальних матеріалів на автомобільному транспорті» в період з 2012 по 2014 роки, розрахунок норм витрат палива проводився відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43, при внесенні змін до норм витрат палива на автомобільному транспорті наказом Міністерства транспорту України від 24.01.2012 року, зміни в норми, що затверджені по підприємству не внесені, через не проведення постійного моніторингу змін нормативно-законодавчих актів та не доведенням їх до підприємства.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача вказав, що легкові та вантажні автомобілі підприємства виконують роботу з перевезення як дорогами загального користування так і поза їх межами, а також як в межах населених пунктів, так і за їх межами, що пояснюється специфікою роботи підприємства, а саме виконанням колійних робіт на перегонах залізниць України. Для вантажних автомобілів має застосовуватися надбавка на підвищений аеродинамічний опір в розмірі 5% на маршрутах за межами населених пунктів на дорогах загального користування. Також, для легкових та вантажних автомобілів п. 3.1.7 наказу №43 передбачена надбавка за роботу у важких шляхових умовах за межами доріг загального користування на 20% до базової лінійної норми. В зв'язку з інтенсивною експлуатацією автомобілів, понад гарантійний термін, за умовами п. 3.1.10 наказу №43, передбачається надбавка в розмірі 3% - 9% в залежності від фактичного пробігу автомобіля та терміну його експлуатації. Дані коефіцієнти на підприємстві не застосовувались.

З 01 березня 2015 року на підприємстві затверджені та діють «базові лінійні норми витрат паливно-мастильних матеріалів на автотранспортні засоби» з урахуванням понижуючих та підвищуючи коефіцієнтів.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 11,42 тис.грн. за рахунок відповідальної особи, слід відмовити, оскільки застосовуючи коефіцієнт на зменшення витрат палива та застосовуючи коефіцієнти на збільшення витрат палива, списання пального проводилось відповідачем в межах норм передбачених наказом №43 від 10.02.1998 року (із змінами від 24.01.2012 року).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовані.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: О.Є.Пилипенко

С.Б.Шелест

Повний текст ухвали виготовлено 18 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.