Справа № 187/09/2070
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2010-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 лютого 2010 р. № 2а- 187/09/2070

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Чалий І.С., суддів - Архіпової С.В., Сліденка А.В.,

при секретарі судового засідання - Васильєва Г.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача, ОСОБА_3 внутрішніх справ України та ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ і - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

гр.ОСОБА_2
до ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ, ОСОБА_3 внутрішніх справ України

пропро стягнення суми, визнання бездіяльності неправомірною
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень та доповнень, просив суд визнати бездіяльність керівництва ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ щодо затримки кінцевого розрахунку протягом 4 років і п'яти місяців - протизаконною, стягнути з відповідача ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ

- компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 61498,56 грн.,

- стягнути в натурі не видане речове майно на суму 1830,72 грн.,

- заборгованість у розмірі середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення 5 вересня 2005 року по день фактичного розрахунку 16.02.2010 в сумі 349358,86 грн.,

- компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з дня звільнення по день фактичного розрахунку в сумі 308143,06 грн.,

- моральну шкоду в сумі 100 тис . грн., а всього стягнути 819 тис.грн. 64 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення Конституції України, Кодексу законів про працю, Закону України "Про міліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України", Законів України "Про відпустки" і "Про оплату праці" не здійснив з позивачем відповідних розрахунків, не виплатив йому належні до сплати кошти, чим порушив конституційні права позивача. Також пояснив, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка виразилась у погіршенні його стану здоров'я, постійному лікуванні та перебуванні під наглядом лікаря, що потребує значних грошових коштів.

В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі, надав аналогічні обставинам справи пояснення та просив позов задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_3 внутрішніх справ України та ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ (далі за тестом ХНУВС) - в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду пояснення, позиція яких повністю співпадає з викладеної в письмових запереченнях, де зазначив, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення. Виплата компенсації за невикористану відпустку особам рядового і начальницького складу ОВС у 2005 році проводилась відповідно до діючого на той час законодавства, тобто така компенсація виплачувалась тільки за невикористану в році звільнення відпустку (за один рік) і тільки особам рядового і начальницького складу. ОСОБА_2 належав до осіб старшого начальницького складу, тому вищевказана компенсація йому була встановлена наказом НУВС №293 о/с від 31 серпня 2005 року за всі роки невикористаних відпусток помилково, що було виправлено наказом НУВС №344 о/с від 15 жовтня 2005 року, яким наказ НУВС №293 о/с від 31 серпня 2005 року про звільнення у відставку полковника міліції ОСОБА_2М . було змінено та виключено слова про виплату позивачеві компенсації за невикористані відпустки. Зазначив, що ОСОБА_2 знав про те, що вищевказана компенсація нарахована помилково, ще в 2005 році, коли з ним проводилися остаточні розрахунки при звільненні. Також пояснив. що ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ з 05.09.2005 року, тобто в кінці року. Бюджетне зобов'язання по виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги при звільненні виникло після звільнення останнього, тобто в кінці бюджетного періоду 2005 року. Виплати грошових коштів за бюджетними зобов'язаннями, які виникли в процесі виконання поточного бюджетного періоду, проводяться в наступному бюджетному періоду, тобто в 2006 році. Починаючи з лютого 2006 року ОСОБА_2 неодноразово повідомлялось про наявність коштів для виплати його вихідної допомоги, однак з невідомих причин ОСОБА_2 жодного разу після отримання відповідних запрошень не прийшов для отримання вихідної допомоги, а отримав її лише 22 грудня 2006 року, про що свідчать видаткові касові ордери від 22.12.2006 №№7481-7484, в яких позивач поставив свій підпис. Крім того, зауважив, що ОСОБА_2 мав прав право на отримання та носіння форменого одягу лише поки був полковником міліції, тобто до звільнення з ОВС, тому ХНУВС не має права видати позивачу натурою предмети форменого одягу після його звільнення, оскільки вищевказаним наказом це не передбачено. Також зазначив, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ХНУВС, а проходив службу в органах внутрішніх справ та отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення, Питання грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюються спеціальним законодавством, яке не передбачає ніяких додаткових виплат по день фактичного розрахунку. Просив відмовити в задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до довідки №607 від 28.07.2006 року грошове забезпечення ОСОБА_2, який працював у ОСОБА_1 національному університеті ВС на посаді начальника факультету на день звільнення складено: посадовий оклад 240,00 грн., оклад за спеціальним званням - 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років 40% - 150,00 грн., щомісячна 100% надбавка - 525,00 грн., надбавка за вчене звання 25% - 60,00 грн., надбавка за роботу з таємними документами 15% - 36,00 грн., надбавка за особливі умови служби 50% - 187,50 грн., надбавка за безперервну службу в ОВС 90% - 2324,82 грн., щомісячна доплата від суми пенсії 50% - 1249,63 грн., премія 33,3% - 1634,35 грн., а всього 6542,30 грн.

Згідно з п.10, 14 Постанови Кабінету Міністрів від 17 липня 1992 р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій та грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" грошова допомога особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненим з органів внутрішніх справ за віком, підлягає виплаті за рахунок ОСОБА_3 внутрішніх справ України.

ОСОБА_3 внутрішніх справ України є юридичною особою, має самостійно баланс, рахунки в органах Державного казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Відповідно до сь.22 Бюджетного кодексу України МВС України є головним розпорядником бюджетних коштів.

В свою чергу, відповідно до п.1.3 Статуту ХНУВС, затвердженого наказом МВС України від 06.02.2006 №116, ОСОБА_1 національний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом, підпорядкованим МВС України.

Згідно з Бюджетним кодексом України ОСОБА_1 національний університет внутрішніх справ є розпорядником бюджетних коштів другого рівня, який фінансується з МВС України.

Відповідно до ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетне призначення - це повноваження головному розпоряднику бюджетних коштів Бюджетним кодексом, законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, що має кількість та часові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування. Бюджетне асигнування - це повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету.

Таким чином, МВС України, як головний розпорядник бюджетних коштів, має право витрачати їх лише відповідно до бюджетного зобов'язання на підставі бюджетних асигнувань протягом бюджетного періоду у відповідності з кошторисом, який затверджується на початку кожного бюджетного періоду. Згідно з ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ з 05.09.2005 року тобто в кінці року.

Тому бюджетне зобов'язання по виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги при звільненні виникло після звільнення останнього, тобто в кінці бюджетного періоду 2005 року. Виплати грошових коштів за бюджетними зобов'язаннями, які виникли в процесі поточного бюджетного періоду, проводяться в наступному бюджетному періоді, тобто в 2006 році. Порядок виконання бюджетного зобов'язання з погашення заборгованості по грошовій допомозі при звільненні визначається МВС України.

У 2006 році з Державного бюджету України МВС України виділило НУВС 1 980 000 грн. на погашення заборгованості по вихідній допомозі. Згідно з помісячним розписом асигнувань загального фонду бюджету на 2006 рік ХНУВС, ця сума надходить з МВС України щомісяця з березня по листопад частинами. Кошти, що надійшли, виплачувались особам, які звільнились з органів внутрішніх справ у 2005 році, пропорційно сумі вихідної допомоги незалежно від дати звільнення.

З наданих до суду матеріалів, вбачається, що починаючи з лютого 2006 року ОСОБА_2 неодноразово повідомлялось про наявність коштів його вихідної допомоги та направлялись листи з пропозицією отримати належну йому суму вихідної допомоги в касі університету, що підтверджується реєстрами на відправку службової кореспонденції №6 від 15.02.2006 року, №12 від 30.03.2006 року, №24 від 16.06.2006 року, поштовими квитанціями про відправку та відповідними повідомленнями про вручення кореспонденції.

Представник відповідача також пояснив, що наряду з направленням позивачу повідомлень про наявність суми вихідної кореспонденції, позивачу неодноразово телефонували працівники бухгалтерії і просили отримати належні йому кошти.

Крім того, позивач в судовому засіданні не заперечував отримання зазначених вище листів та телефонних повідомлень.

Також матеріалами справи підтверджено, що сума належної позивачу вихідної допомоги в розмірі - 86054,90 грн. була виплачена ОСОБА_2 у повному обсязі, про що свідчать видаткові касові ордери від 22.12.2006 року №№7481 - 7484, в яких позивач поставив свій підпис (а.с.230 - 233 т. 1).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що керівництво ХНУВС діяло цілком законно та в межах наданих повноважень, а тому вимога ОСОБА_2 про визнати бездіяльності керівництва ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ щодо затримки кінцевого розрахунку протягом 4 років і п'яти місяців - протизаконною - не знайшла свого підтвердження таму задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ компенсації за невикористані відпустки в розмірі 61498,56 грн.:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 національним університетом внутрішніх справ, а проходив службу в органах внутрішніх справ, тому отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення.

Відповідно до ст.56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Наказом МВС України №501 від 30.06.2005 року, що діяв на час звільнення ОСОБА_2, затверджені Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, п. 107 яких передбачено, що грошова компенсація виплачується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку (крім осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу). Для виплати грошової компенсації до розрахунку береться середньоденне грошове забезпечення (окладів грошового утримання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100% надбавки), яке множиться на кількість днів невикористаної відпустки.

Тобто компенсація виплачувалась тільки за невикористану в році звільнення відпустку (тобто за один рік) і тільки особам рядового і начальницького складу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 належав до осіб старшого начальницького складу, а тому йому не підлягала виплата компенсації за невикористану відпустку.

Наказом №293 від 31 серпня 2005 року полковник міліції ОСОБА_2 звільнений з посади начальника факультету №1 юридичного Національного університету внутрішніх справ з 05 вересня 2005 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 1989 рік - 30 діб, 1998 рік - 29 діб, 1999 рік - 38 діб, 2000 рік - 43 доби, 2001 рік - 44 доби, 2002 рік - 38 діб, 2003 рік - 30 діб, 2005 - 30 діб. Вислуга років на день звільнення складає 28 років 06 місяців 14 днів у пільговому обчислені 28 років 06 місяців 16 днів.

Суд звертає увагу на те, що помилкове встановлення наказом НУВС №293 о/с від 31 серпня 2005 року вищевказаної компенсації, було виправлене наказом НУВС №344 о/с від 15 жовтня 2005 року, яким з наказу НУВС №293 о/с від 31 серпня 2005 року про звільнення у відставку полковника міліції ОСОБА_2 було змінено та виключено слова про виплату позивачеві компенсації за невикористані відпустки.

Зазначений наказ НУВС було доведене до відома ОСОБА_2 під час проведення з ним остаточних розрахунків при звільненні, що не заперечується позивачем.

З урахуванням наведено, колегія судді не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ компенсації за невикористані відпустки в розмірі 61498,56 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення в натурі не видане речове майно на суму 1830,72 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 наказу МВС України від 15 лютого 2001 року №148 "Про заходи щодо виконання постанови КМ України "Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ ОСОБА_3 внутрішніх справ та осіб начальницького складу податкової міліції" форменим одягом забезпечується лише особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які перебувають на службі в ОВС, та використовують предмети форменого одягу суворо за призначенням.

Видача форменого одягу колишньому начальнику факультету №1 - юридичного Національного університету внутрішніх справ полковнику міліції ОСОБА_2 проводилась згідно з нормами забезпечення по мірі його надходження від довольчого органу.

Інформація про належні до отримання предмети форменого одягу заноситься до арматурних карток на речове постачання, які заводяться на кожну особу рядового та начальницького складу, що проходять службу в ОВС. Строк зберігання вказаних карток згідно п.872 наказу МВС №159 від 04.06.2002 року "Перелік документів, що утворюються в процесі діяльності ОВС, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій системи МВС України із зазначенням строків зберігання документів" становить 3 роки після зняття з постачання.

Оскільки, ОСОБА_2 був звільнений з ОВС наказом НУВС від 31.08.2005 року №293, після чого втратив право на забезпечення форменим одягом - він був знятий з постачання.

У зв'язку з мінуванням трирічного терміни після зняття з постачання арматурна картка полковника ОСОБА_2 була знищена відповідною комісією за актом №5/176 від 09.01.2009 року.

Крім того, з довідки за підписом начальника ВФЗБО ХНУВС підполковника міліції ОСОБА_5 та провідного бухгалтеру ОМВ ВФЗБО ХНУВС ОСОБА_6П, заборгованості по грошовій компенсації вартості форменого одягу та грошовій компенсації за невикористані відпустки перед колишнім начальником факультету №1 - юридичного Національного університету внутрішніх справ полковником міліції ОСОБА_2И, по бухгалтерському обліку університету не рахується (а.с. 7 т.2).

Таким чином, ОСОБА_2 мав право на отримання та носіння форменого одягу лише поки був полковником міліції, тобто до звільнення з ОВС, тому ХНУВС не має права видати ОСОБА_2 натурою предмети форменого одягу після його звільнення, оскільки наказом МВС України від 15 лютого 2001 року №148 "Про заходи щодо виконання постанови КМ України "Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ ОСОБА_3 внутрішніх справ та осіб начальницького складу податкової міліції" це не передбачено.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення 5 вересня 2005 року по день фактичного розрахунку 16.02.2010 в сумі 349358,86 грн.,

ОСОБА_3 праці та соціальної політики України №22-1558 від 17.04.1998 року роз'яснено, що дії Закону України "Про охорону праці" та Кодексу Законів про працю України" на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають спеціальні звання, не поширюється, оскільки вони проходять службу і їх правовий, соціальний статус регулюються відповідно Законом "України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та іншими нормативно-правовими актами. Призначення пенсії особам рядового і начальницького складу за вислугу років, визначення розмірів грошової допомоги при їх звільненні з органів внутрішніх справ провадиться відповідно до статей 10, 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393.

Також в листі №1-4/83 від 23 березня 1998 року Верховний суд України звернув увагу на те, що проходження служби рядового і начальницького складу органів ОСОБА_3 внутрішніх справ України регулюється не Кодексом законів про працю України, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом "України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та іншими нормативно-правовими актами, постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій та грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" та ін.

Колегія суддів приходить до висновку, що проходження служби в органах внутрішніх справ та отримання грошового забезпечення регулюється спеціальним законодавством, а саме: Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 та наказом МВС України №501 від 30.06.2005 року, що діяв на час звільнення позивача, яким затверджені Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу.

Судом встановлено, що колишній начальник факультету №1 - юридичного, полковник міліції ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 національним університетом внутрішніх справ, а проходив службу в органах внутрішніх справ та отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення.

Згідно з п.2 ч.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачені законодавстовм про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий, начальницький склад ОВС тощо)

Питання грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюються, як зазначено вище, спеціальним законодавством, яке не передбачає ніяких додаткових виплат по день фактичного розрахунку, а тому посилання позивача на статті Кодексу законів про працю України є безпідставними та необґрунтованими.

Тому вимога позивача про стягнення заборгованості у розмірі середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення 5 вересня 2005 року по день фактичного розрахунку 16.02.2010 в сумі 349358,86 грн. не знайшла свого підтвердження, атому задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з дня звільнення по день фактичного розрахунку в сумі 308143,06 грн.,

Судом встановлено, що фактично на день звільнення заборгованість ХНУВС перед ОСОБА_2 була лише з виплати одноразової грошової допомоги.

У ст. 2 Закону України, від 19.10.2000, № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Однак згідно Закону України, від 19.10.2000, № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація на одноразову грошову допомогу компенсація нараховується.

Тому у суду відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 100 тис . грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно - правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 03 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди»відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, з доказів по справі не вбачається, що внаслідок винних неправомірних дій відповідачів позивачу заподіяно моральну шкоду.

А тому позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення на його користь моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позов безпідставний, необґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7 - 11, ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов гр.ОСОБА_2 до ОСОБА_1 національного університету внутрішніх справ, ОСОБА_3 внутрішніх справ України про стягнення суми та визнання бездіяльності неправомірною - залишити без задоволення. .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі (у разі проголошення постанови у відсутність особи, яка бере участь у справі, - з дня отримання нею копії постанови) заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова у повному обсязі виготовлена 22.02.2010р.

Головуючий суддя Чалий І.С.

Судді Архіпова С.В.

ОСОБА_7