Справа № 235/3908/17
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/161/17
Справа № 235/3908/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі ОСОБА_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, яка здана представником позивача на пошту 3 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є пенсіонером, та внутрішньо переміщеною особою, у звязку з чим після отримання довідки звернулась до відповідача із заявою про переведення пенсії.

Однак до теперішнього часу відповідачем їй не було призначено пенсійні виплати, які їй належать і які є єдиним джерелом засобів до існування.

22 травня 2017 року її представником було направлено адвокатський запит на адресу відповідача з проханням повідомити, чи перебуває позивач на обліку в ОСОБА_2 та причини невиплати їй пенсії.

В липні 2017 року представником позивача було отримано простого листа від 04.07.2017р. з коригованою відповіддю, в якому відповідач повідомив, що позивач з 01.02.2015р. перебуває на обліку в ОСОБА_2, виплату пенсії тимчасово призупинено з 01.08.2016р., оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН у вказаній електронній справі зафіксовано «93 особливість», яка не дає можливість поновити виплату пенсії.

Представник позивача звернувся до відповідача за розясненнями, що означає «93 особливість». В телефонному режимі працівник відповідача повідомила, що це словосполучення означає, що позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії у звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача.

Таку бездіяльність позивачка вважає протиправною і просить зобовязати відповідач поновити їй нарахування та виплату пенсії з 01.08.2016р. та здійснити виплату заборгованості починаючи з 01.11.2014р. за весь час затримки.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.

Суду надані письмові заперечення проти позову, в яких відповідач посилається на те, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.12.2014р. № НОМЕР_1 позивачку було взято на облік як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця К. Лібкнехта, 41.

ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради від 19.08.2017р. № 01-05-3135 повідомлено, що станом на 19.08.2017р. ОСОБА_1 на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб не перебуває, та знята з обліку як така, що вибула в інший район з 28.07.2016р., довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 на імя ОСОБА_1 на даний час неактуальна.

З урахуванням викладеного відповідач вважає, що оскільки довідка взята на облік внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто відсутній факт реєстрації позивачки як внутрішньо переміщеної особи), то ОСОБА_2 правомірно було припинено виплату пенсії позивачці.

На підставі наведеного відповідач просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, 12.07.1943р.н., є пенсіонером за ввком з 1 квітня 2002 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення АБ № 639931, виданого відокремленим підрозділом Пенсійного фонду України (а.с.5).

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно довідки ОСОБА_2 соціального захисту населення Красноармійської міської ради від 03.12.2014р. № НОМЕР_1 ОСОБА_1 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, фактичним місцем проживання якої є м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця К. Либкнехта, будинок 41 (а.с.6).

Згідно відповіді Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.07.2017р. № 20045/02/25 на імя адвоката ОСОБА_3 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 з 01.02.2015р. як внутрішньо переміщена особа, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до особистої заяви. Виплату пенсії тимчасово припинено з 01.08.2016р., оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014р. № 509) у вказаній електронній пенсійній справі зафіксовано «93 особливість», яка не має можливості поновити виплату пенсії (а.с.7).

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачці відповідач посилається на постанову КМУ від 08.06.2016р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно якої у випадку відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем її фактичного проживання, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовується.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаною постановою КМУ не встановлено підстав для припинення виплати пенсії, а також не встановлений обовязок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове деревне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачці виплати пенсії. Також відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми закону, яка б визначала такі підставу припинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також суд зазначає, що припинення виплати позивачці пенсії у звязку зі скасуванням органами соціального захисту населення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009р. в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме отримання пенсії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, припиняючи виплату позивачці пенсії за віком з 1 серпня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1 шляхом визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачці пенсії протиправною та зобовязання відповідача поновити позивачці нарахування та виплату пенсії з 01.08.2016р. та здійснення заборгованості за весь період затримки.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

З огляду за зазначене, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 640 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідно до ст.ст.19, 46 Конституції України, ст.ст.4, 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,керуючись ст.ст.2, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області по не нарахуванню та невиплаті ОСОБА_1 пенсії.

Зобовязати Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 1 серпня 2016 року та здійснити виплату заборгованості починаючи з 1 серпня 2016 року за весь час затримки.

Стягнути з Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорока) гривень.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Назаренко