Справа № 807/651/17
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокум. Ужгород№ 807/651/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівського районного суду, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 12 вересня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 14 вересня 2017 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тячівського районного суду Закарпатської області (далі відповідач 1, Тячівський районний суд), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі відповідач 2, ТУ ДСА в Закарпатській області), яким просить визнати протиправною бездіяльність Тячівського районного суду щодо не нарахування та не виплати при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою ОСОБА_1; зобов'язати Тячівський районний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення ОСОБА_2 ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3269/0/15-16 наказом голови Тячівського районного суду № 87-5.3.1 від 23 грудня 2016 року позивача звільнено з посади судді Тячівського районного суду у відставку. При звільненні йому не виплачена вихідна допомога на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції, що діяла до 27 березня 2014 року. Вважає, що право на відставку реалізовано ним до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання", яким статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено. Тому він має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що є підставою для зобовязання відповідачів вчинити відповідні дії.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак у своїй заяві від 10 липня 2017 року просив розглядати справу без його участі, та у відповідності до ст. 122 КАС України, справу розглянуто за відсутності позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач 1 суду заперечення проти позову не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив, разом з тим подав заяву про розгляд справи без участі його представника, та справу розглянуто за відсутності представника відповідача 1, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач 2 надав суду заперечення на позов (лист ТУ ДСА в Закарпатській області від 12.09.2017 року № 1068), відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що на час прийняття рішення про звільнення позивача з посади у відставку діяв вже Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII. Відповідно до ст. 143 цього Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Позивачу виплачено, як судді, який вийшов у відставку вихідну допомогу у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Таким чином, у позивача не має жодних правових підстав на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, оскільки передбачену чинним на момент звільнення судді у відставку законодавством виплату вихідної допомоги ним отримано.

У судове засідання відповідач 2 свого представника не направив, при цьому суд констатує, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеної на 12 вересня 2017 року у зв'язку із зайнятістю представника ТУ ДСА в Закарпатській області в іншому судовому процесі ( у задоволенні якого відмовлено зважаючи на відсутність будь-яких доказів, оскільки саме по - собі подання клопотання не передбачає обов'язковості щодо його задоволення за відсутності законодавчо встановлених підстав). Таким чином, судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження, про дату, час і місце судового розгляду даної адміністративної справи, та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, справа розглянута за відсутності представника відповідача суб'єкта владних повноважень, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наказом начальника управління юстиції в Закарпатській області від 03 травня 1995 року за № 85/07-7 позивача зараховано суддею в штат Тячівського районного суду (а.с.5).

Відповідно до Рішення ОСОБА_2 ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3269/0/15-16 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тячівського районного суду Закарпатської області у відставку", на підставі статей 24,116, 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Тячівським районним судом Закарпатської області видано наказ "Про відрахування зі штату судді Мельника В.І." (а.с.9).

15 грудня 1992 року Верховна ОСОБА_2 України прийняла Закон України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ, згідно із частинами першою-третьою статті 43 якого було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності, як і до виходу у відставку. Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Згідно із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, частину третю статті 43 Закону України "Про статус суддів" було викладено в іншій редакції, відповідно до якої судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

07 липня 2010 року Верховна ОСОБА_2 України прийняла Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ, з набранням чинності яким Закон України "Про статус суддів" втратив чинність.

У вказаному законі "Про судоустрій і статус суддів" була збережена норма щодо отримання вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку. Так, згідно із ч. 1 ст. 126 цього Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Згідно із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02 грудня 2010 року № 2756-VI, ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ викладено в іншій редакції, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (набрав чинності 01 квітня 2014 року) виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII Закон України "Про судоустрій і статус суддів" було викладено у новій редакції, проте, розділом Х, який регулював статус судді у відставці, не було передбачено виплату суддям, які вийшли у відставку вихідної допомоги.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, згідно з яким втратив чинність Закон України "Про судоустрій і статус суддів" у попередній редакції.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII було відновлено право на отримання вихідної допомоги при виході судді у відставку, а саме згідно із ч.1 ст. 143 цього Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З огляду на вищенаведене вбачається, що станом на дату прийняття ОСОБА_2 радою юстиції 19 грудня 2016 року рішення про звільнення позивача та на дату винесення Тячівським районним судом Закарпатської області 23 грудня 2016 року наказу про відрахування позивача був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402- VII.

Судом встановлено, що позивачеві, у відповідності до ч. 1. ст. 143 вказаного закону, ТУ ДСА в Закарпатській області нарахована та виплачена в грудні 2016 року вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, а саме: 72000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року рішення про звільнення судді з посади ухвалює ОСОБА_2 рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про ОСОБА_2 раду правосуддя".

Згідно з ч. 1 ст. 116 вказаного закону, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким було виключено статтю136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 (яка передбачала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку), неконституційним у встановленому порядку визнаний не був, а Пленум Верховного Суду України постановою від 25.12.2015 року № 24 "Про відмову в зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності підпункту 1 пункту 28 Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" визнав, що підстави для звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності підпункту 1 пункту 28 Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" відсутні.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року за № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття ОСОБА_2 юстиції 19 грудня 2016 року рішення про звільнення позивача з посади судді тячівського районного суду.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалі від 25 квітня 2017 року у справі № 805/4908/15-а, постанові від 28 лютого 2017 року у справі № 821/427/16.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Отже, виключення статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку, не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності Закону та, відповідно, не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується із доводами позивача про те, що право на отримання вихідної допомоги позивач набув ще до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", оскільки відповідно до статті 43 Закону України "Про статус суддів" та статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", право на виплату вихідної допомоги суддя набував не у зв'язку із перебуванням на посаді судді понад 20 років, а у зв'язку із його відставкою, яка є особливою формою звільнення судді з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства щодо захисту інтересів осіб від порушень з боку органів державної влади та з огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС України, обов'язок доказування покладається в даному випадку на відповідачів. ТУ ДСА в Закарпатській області доведено відсутність законних підстав для нарахування та виплати на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, вимоги позову не відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тячівського районного суду, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_3