Справа № 815/4058/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4058/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС в Одеській області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 27.07.2017 року. Позов обґрунтований тим, що платником податків всупереч вимогам закону відмовлено контролюючому органу у проведенні фактичної перевірки, призначеної наказом ГУ ДФС в Одеській області від 20.07.2017 року №2972, у звязку з чим, начальником Головного управління ДФС в Одеській області 28.07.2017 р. було прийнято рішення про застосування до платника податків умовного адміністративного арешту його майна платника Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), що здійснює діяльність за адресою: Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська, 24, а тому, у відповідності до приписів ст. 94 ПК України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд задовольнити даний адміністративний позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача надала до суду заперечення проти адміністративного позову (а.с.46-50), проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні, обґрунтовуючи правову позицію тим, що документи, на яких ґрунтуються висновки позивача, складені із чисельними порушеннями податкового законодавства та позивачем пропущено строки звернення до суду із даними позовними вимогами, встановлені п.94.10 ст.94 ПКУ, оскільки обґрунтованість арешту майна має бути перевірена судом протягом 96 годин з моменту прийняття рішення контролюючим органом, проте вказане рішення прийнято 25.07.2017 року, в той час як позов подано до суду позивачем 04.08.2017 року. При цьому, представник відповідача зазначає, що відповідач перевіряючих взагалі не бачив і не відмовляв у проведенні фактичної перевірки. Також, наказ про призначення перевірки від 20.07.2017 року №2972 не відповідає вимогам п.81.1 ст.81 ПКУ, оскільки він не містить законодавчо обґрунтовані підстави для проведення фактичної перевірки і мета такої перевірки. За наведених обставин, представник відповідача вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності та знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Так, відповідач, згідно з даними ГУ ДФС в Одеській області, здійснює діяльність за адресою господарської одиниці: Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська, 24.

20.07.2017 року, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до закону, ліцензій, свідоцтв, на підставі п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1, п.п. 19-1.1.14 п.19-1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, позивачем видано наказ № 2972, яким визначено провести з 22.07.2017 року фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), податкова адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Виноградна, 7, адреса господарської одиниці: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Приморська, 24, крамниця, тривалістю 10 робочих днів, перевіряємий період з 01.01.2016 року по дату закінчення фактичної перевірки ( а.с.12-12з/б).

На виконання вказаного наказу, 21.07.2017 року посадовим особам позивача виписані направлення на перевірку від 21.07.2017 р. № 860 та №861 (а.с.13-14) та 25.07.2017 р. останніми було здійснено вихід за адресою господарської одиниці відповідача: Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська, 24.

У звязку з відмовою відповідача в отриманні направлень на перевірку та відмовою у проведенні фактичної перевірки, головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 та головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5 складено відповідні Акти «Про неотримання направлення на проведення фактичної перевірки» від 25.07.2017 року №327/15-32-40-05 та «Про не допуск до фактичної перевірки» від 25.07.2017 року №323/15-32-40-05 (а.с.10-11).

На підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, складеного 26.07.2017 року заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6, та доданих до нього матеріалів, якими встановлено обставини, передбачені п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПКУ, начальником ГУ ДФС в Одеській області 28.07.2017 року о 12:00 прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (а.с.8).

У звязку з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

В силу положень п.94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно положень п.94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: 94.2.1. платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; 94.2.2. фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;94.2.3. платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;94.2.4. відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; 94.2.5. відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; 94.2.6. платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; 94.2.7. платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; 94.2.8. платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Тобто, арешт майна може бути застосований за наявністю хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, позивачем як підставу для винесення рішення та накладення адміністративного арешту майна зазначено про відмову платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення у відношенні нього документальної перевірки.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України, У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

У судовому засіданні представником відповідача заперечувались обставини, вказані в актах про не допуск до перевірки та відмову в отриманні направлень, оскільки останньою вказується на неприбуття перевіряючих за адресою господарської одиниці та складання таких актів не в присутності відповідача.

Так, сторонами не заперечувалось, що примірник акту про відмову у допуску перевіряючих відповідачем не одержано, що, у свою чергу позбавило останнього скористатися своїм правом на надання письмових пояснень до складеного контролюючим органом акта, пояснень з цього приводу представником позивача не надано.

З приводу прийнятого позивачем, в результаті недопуску до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, судом вставнолено наступне.

У відповідності до положень п. 3.2 Порядку застосування адміністративного арешту майна затвердженого наказом Мінісстерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі Порядок №568), за наявності однієї з наведених обставин керівник органу доходів і зборів (його заступник) приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №568 рішення про застосування арешту майна платника податків надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто під розписку: 1) платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; 2) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до 5.1 Порядку №568 функції виконавця рішення про арешт майна платника податків покладаються на податкового керуючого або іншого працівника органу доходів і зборів, призначеного його керівником (заступником).

Згідно п. 5.2 Порядку №568 виконавець рішення про арешт вчиняє певні дії, серед яких надсилає рішення про арешт майна відповідно до пункту 4.3 розділу IV цього Порядку.

Відповідно до п. 10.1 Порядку №568 рішення керівника органу доходів і зборів (його заступника) щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Проаналізувавши зміст вищезазначеної норми права, судом враховується те, що остання передбачає два альтернативні способи інформування платника про наявність, зокрема, рішення про застосування арешту майна, а саме: безпосереднє вручення такого рішення під розписку; надіслання листом з повідомленням про вручення.

При цьому правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або не надає переваг у застосуванні податковим органом будь-якого із зазначених способів. Законодавець вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

Однак, позивачем, всупереч вищезазначених норм права, не надано до суду ані доказів безпосереднього вручення платнику податків рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна від 28.07.2017 року під розписку, ані доказів направлення вказаного рішення за місцезнаходженням та/чи юридичною адресою підприємства (фіскального чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення), ані доказів зазначення поштовою службою, в направленому податковим органом повідомленні про вручення поштового відправлення, причин такого невручення, як це передбачено вимогами ПК України.

Отже, суб`єктом владних повноважень не дотримано процедуру з`ясування та встановлення чітко визначених необхідних обставин для застосування до платника податків умовного адміністративного арешту, як того вимагають приписи п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України та належного повідомлення суб`єкта господарювання про наявність рішення про застосування адміністративного арешту майна від 28.07.2017 року, що, в свою чергу, створює перешкоди для реалізації відповідачем здійснення права на захист свого майна, а також покладає для нього додаткові обов'язки, визначає правову поведінку суб`єкта господарювання, чим порушує права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Посилання представника позивача на направлення рішення про застосування умовного арешту під час звернення до суду з позовом в даному випадку є безпідставними, оскільки дані процедури є відмінними одна від одної, кожна з яких регулює свій порядок, та вони не замінюють одна одну, а саме приписи КАС України до оформлення позову та дії відповідальної особи ДФС під час виконання процедури адміністративного арешту.

Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Положеннями даної статті поняття "умовного арешту майна" визначено як обмеження реалізації платника податків прав власності на відповідне майно.

З аналізу положень вказаної статті також випливає, що накладенню умовного арешту майна передує обов'язок попереднього отримання відповідного дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном.

У свою чергу, відповідний дозвіл на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном видається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу тільки за наявності висновку податкового керуючого, який буде свідчити та підтвердить, що здійснення платником податків окремої операції не зможе призвести до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Як вже зазначалось раніше, 28.07.2017 р. начальником Головного управління ДФС в Одеській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким було вирішено: «1. Застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), що здійснює діяльність за адресою: Одеська область, смт. Затока, вул. Приморська, 24; 2. Надіслати рішення з вимогою тимчасового зупинення відчуження майна ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1)».

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять та представником позивача не надано до суду відповідних копій дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном, разом з відповідним висновком податкового керуючого, що здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення, лише на підставі яких, в силу положень ст. 94 ПК України, посадові особи мають право застосовувати умовний адміністративний арешт майна платника податків.

Крім того, в силу положень п.94.10 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Суд зазначає, що з поданням про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДФС в Одеській області від 28.07.2017 р. позивач в порядку ст. 183-3 КАС України не звертався, оскільки, як встановлено судом, ухвалою суду по справі №815/3963/17 від 31.07.2017 року подання Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту повернуто заявнику у звязку з не усуненням недоліків, а отже, в силу приписів ст.ст.106-108 КАС України, вказане подання вважається не поданим.

Натомість із зазначеним позовом ГУ ДФС в Одеській області звернулось у загальному порядку 04.08.2017 р., а отже, у суду були відсутні підстави для застосування скорочених строків розгляду, передбачених ст. 183-3 КАС України, а тому, було застосовано загальні процесуальні строки, передбачені КАС України, в рамках розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 07.08.2017 р. вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків - 5 днів з моменту отримання ухвали.

Позивачем 09.08.2017 року виконано вимоги ухвали суду.

Враховуючи викладене, фактично, розгляд даної справи здійснювався вже після спливу 96 годин на підтвердження обґрунтованості накладення арешту.

При цьому, суд акцентує увагу, що така ситуація склалась за подання початково позивачем даного позову в загальному порядку та з порушенням вимог ст. 106 КАС України.

Тобто, позивачем, у даному випадку було невірно обрано спосіб захисту своїх прав, враховуючи приписи п.94.10 статті 94 ПК України у поєднанні з нормами КАС України, щодо скорочених строків розгляду даної категорії справ, оскільки, у тому випадку, коли б позивач звернувся до суду з відповідним поданням про підтвердження обґрунтованості адмінарешту майна відповідача в порядку ст. 183-3 КАС України, у разі невідповідності подання ч.3 ст. 183-3 КАС України, судом, застосовуючи водночас приписи ч.4 зазначеної статті було б надано строк для усунення недоліків подання не більше 24 години, а у разі відкриття провадження у справі за поданням - прийнято постанову у строк, що не перевищував 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Таким чином, на час розгляду справи, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача фактично припинило свою дію, у зв'язку із спливом 96 годин для визнання арешту обґрунтованим.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див.рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онерїлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах ОСОБА_2 проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, зважаючи на вищевикладене, та, беручи до уваги, що матеріли справи не містять доказів вручення рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків як того вимагає Порядок №568, що строк, унормований п.94.10 статті 94 ПК України, не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, а також, враховуючи, що, всупереч ст. 94 ПК України, позивачем не було надано суду відповідних копій дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном, разом з відповідним висновком податкового керуючого, що здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення, лише на підставі яких, в силу положень ст. 94 ПК України, посадові особи мають право застосовувати умовний адміністративний арешт майна платника податків, за таких обставин у задоволенні позовних вимог про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_3, застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДФС в Одеській області від 28.07.2017 р., суд вважає за необхідне відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 18 вересня 2017 року.

Суддя П.П.Марин