Справа № 569/11964/16-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Рудика Л.Д.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"13" вересня 2017 р. Справа № 569/11964/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "04" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Рівному ДПП лейтенанта поліції - Боженко М. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 080670, винесеною 10 вересня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Рівному ДПП, його притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. З даною постановою позивач не згідний, оскільки вважає, що правопорушення він не скоював, ПДР України не порушував. Вказує, що жодних доказів його порушення не надано. Вважає постанову незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 4.05.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 080670 від 10 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень - скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_4 - закрито, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову повністю.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, постановою Серії ДР № 080670 про адміністративне правопорушення від 10 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4, 10 вересня 2016 року о 00 год. 28 хв. в м. Рівне, вул. Соборна, 61, керуючи автомобілем ВМW, д.н.з.НОМЕР_1 , порушив правило зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів знаку зупинка 5.41.1, чим порушив п.15.9 (е) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, та підданий штрафу у розмірі 255 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов частково, виходив з того, що суб'єктом владних повноважень доведена правомірність свого рішення, однак не враховано тих обставин, що вчинене позивачем правопорушення не заподіяло істотної шкоди правам та інтересам інших осіб, а також те, що позивач притягується вперше до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з винесенням відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, якою останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано штраф у розмірі 225 грн.

У вказаній постанові зазначено, що водій здійснив зупинку автомобіля ближче 30 м від дорожнього знака зупинки 5.41.1 , чим порушив п.15.9.е Правил дорожнього руху України.

Вимоги адміністративного позову позивач обґрунтовує тим, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки вказане адміністративне правопорушення останній не вчиняв.

Згідно п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Отже, інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Рівному ДПП лейтенантом поліції - Боженко М. при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Колегія суддів не заперечує того факту, що за змістом ч.5 ст.258 КУпАП інспектором патрульної поліції не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушення, та збереження доказу фіксації правопорушення в автоматичному режимі не можливо було зберегти з технічних причин. Саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення. Також, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції, однак такі докази не були зібрані.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів відповідачами не зібрано, а тому постанова у названій частині підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критерієм, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, в даному випадку - відповідача в справі.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вказаній частині.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "04" травня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову серії ДР № 080670 від 10 вересня 2016 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.Ю.Бучик

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "13" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1,33027

3- відповідачу/відповідачам: Інспектор роти № 2 батальйону УПП в м. Рівному ДПП лейтенант поліції - Боженко М. АДРЕСА_2