Справа № 815/4144/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4144/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2017 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі направлень від 26.06.2017 року №3426/14-01, №3427/14-01, №3428/14-01, №3429/14-01, №3430/14-01, №3431/14-01, виданих ГУ ДФС в Одеській області, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 07.06.2017 року №1975 була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року. За результатами перевірки було складено Акт перевірки №908/15-32-14-01/32894665 від 25.07.2017 року, який позивач отримав 25.07.2017 року. На підставі зазначеного Акту, 07.08.2017 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення грошового зобовязання ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з податку на додану вартість на суму 996500 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 249125 грн., та № про збільшення грошового зобовязання ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з податку на прибуток приватних підприємств на суму 896850 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 197755 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення були отримані директором підприємства 07.08.2017 року. Позивач зазначив, що фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про безпідставне включення ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість вартості субпідрядних робіт, придбаних ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН у «невстановлених» постачальників (третіх осіб), а саме: ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ», ТОВ «АВАНТАЖ КОМПАНІ», ТОВ «ВАЛЬТЕРІЯ», ТОВ «БІЛДІНГ БРАУЗ», щодо яких наявна податкова інформація, яка нібито свідчить про неможливість виконання господарських операцій. Позивач вважає, що податковий орган не мав визначених законом підстав для формування висновків про нереальність господарських операцій з зазначеними контрагентами на підставі податкової інформації та аналізу бази даних АІС. Також позивач вказав, що господарські операції з контрагентами виконавцями субпідрядних робіт безпосередньо повязані з господарською діяльністю ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН, а саме: будівництвом житлових і нежитлових будівель, тобто договори укладені між ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН та контрагентами мали на меті настання реальних наслідків та фактично були виконані.

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 13.09.2017 року не зявився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких, посилаючись на акт перевірки, зазначив, що перевіркою повноти визначення позивачем задекларованих показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року встановлено їх заниження. ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН діяло без належної обачності і йому мало бути відомо як покупцю фактичний та адміністративно-майновий стан його постачальників будівельних матеріалів та виконавців, умови ведення цими підприємствами господарських операцій та порушення, які ними допускались. Таким чином, позивачем порушено вимоги п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.193 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового кредиту з податку на додану вартість по рядку 10.1 Декларації «Операції з придбанням товарів, робіт, послуг, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20%» на загальну суму 996500 грн., в т.ч. лютий 2015 року 3167 грн., квітень 2015 року 10333 грн., листопад 2015 року 51833грн., грудень 2015 року 52166 грн., січень 2016 року 31667 грн., лютий 2016 року 9167 грн., червень 2016 року 118667 грн., липень 2016 року 122000 грн., серпень 2016 року 51500 грн., грудень 2016 року 546000 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

У період з 27 червня 2017 року по 18 липня 2017 року згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення документальних виїзних планових перевірок платників податків на 2 квартал 2017 року, на підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 07 червня 2017 року №1975, а також направлень від 26 червня 2017 року №3426/14-01, №3427/14-01, №3428/14-01, №3429/14-01, №3430/14-01, №3431/14-01, посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 25 липня 2017 року №908/15-32-14-01/32894665 Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН, код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року (а.с. 20-62, т. 1).

Відповідно до висновку акту, зазначені наступні порушення позивача:

1) п.44.1, 44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями, розділу І «Загальні положення», Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року №73 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за №336/22868, зі змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, п.2 ст.3, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, зі змінами та доповненнями, пп.2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зі змінами та доповненнями, п.3 ст.5 та п.1 ст.7 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-ІV, в результаті чого встановлено зниження податку на прибуток на загальну суму 896850 грн., у тому числі за 2015 рік зниження на 105749 грн., за 2016 рік зниження на 791101 грн.;

2) п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього у сумі 996500 грн., в т.ч. лютий 2015 року 3167 грн., квітень 2015 року 10333 грн., листопад 2015 року 51833 грн., грудень 2015 року 52166 грн., січень 2016 року 29287 грн., лютий 2016 року 11547 грн., червень 2016 року 118667 грн., липень 2016 року 122000 грн., серпень 2016 року 51500 грн., грудень 2016 року 546000 грн.;

3) пп.1 частини 2 ст.6, частини 8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464- VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», зі змінами та доповненнями, в результаті чого виявлено порушення строків сплати нарахованих за відповідні календарні місяці сум по єдиному внеску, які нараховувались на заробітну плату та інші види виплат за період з 28.11.2013 року по 07.07.2015 року та застосовано штрафну санкцію у розмірі 4487,37 грн., нарахована пеня у розмірі 716,72 грн.;

4) п.2.11 Гл.2 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено подання авансових звітів за витрачені кошти без відповідного розрахункового документа на загальну суму 6480,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 25 липня 2017 року №908/15-32-14-01/32894665, 07.08.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 1245625 грн., з яких 996500 грн. за податковими зобовязаннями та 249125 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 10, т. 1);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1094625 грн., з яких 896850 грн. за податковими зобовязаннями та 197775 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 11, т. 1).

Також судом встановлено, що 11.02.2015 року між ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) та ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД (Виконавець) укладено договір № 11/02/15, предметом якого є виконання комплексу будівельно-монтажних робіт, доставка необхідних будівельних матеріалів та обладнання для цих робіт (а.с. 81-83, т. 1).

На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії наступних документів:

- акту №ОУ-000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг);

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень 2015 року (форма №КБ-3);

- акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за квітень 2015 року.

На підтвердження розрахунків позивачем надано до суду копії платіжних доручень, з яких вбачаються операції по перерахуванню коштів на користь ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, призначення платежів: сплата за БМР згідно договору №11/02/15 від 11.02.2015 р. (а.с. 94-96, т. 1).

16 грудня 2015 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) укладено Договір №16-12/15 з ТОВ «АВАНТАЖ КОМПАНІ» (Виконавець). Відповідно до предмету даного договору, Виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню комплексу будівельно-монтажних робіт і інших робіт за замовленням Замовника, а також зобовязується доставити необхідні будівельні матеріали, за необхідністю з доставкою, і обладнання для цих робіт (а.с. 102-104, т.1).

На підтвердження виконання робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду копії наступних документів:

- акту №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за грудень 2015 року;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2015 року (форма №КБ-3).

На підтвердження розрахунків позивачем надано до суду копію платіжного доручення, з якого вбачається операція по перерахуванню коштів на користь ТОВ «АВАНТАЖ КОМПАНІ», призначення платежу: сплата за БМР згідно договору №16-12/15 від 16.12.2015 р. (а.с. 110, т. 1).

На підтвердження виконання робіт ТОВ «БІЛДІНГ БРАУЗ» позивачем надано до суду копію акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за грудень 2016 року; копію довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року (форма №КБ-3) та копії платіжних доручень (а.с. 123-140, т.1).

З матеріалів справи судом встановлено, що 02.11.2015 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) укладено Договір №02-11/15 з ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ» (Виконавець). Відповідно до предмету даного договору, Виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню комплексу будівельно-монтажних робіт і інших робіт за замовленням Замовника, а також зобовязується доставити необхідні будівельні матеріали, за необхідністю з доставкою, і обладнання для цих робіт (а.с. 147-149, т.1).

На підтвердження виконання робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду копії наступних документів:

- акту №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за листопад 2015 року;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2015 року (форма №КБ-3).

На підтвердження розрахунків позивачем надано до суду копії платіжних доручень, з яких вбачаються операції по перерахуванню коштів на користь ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ», призначення платежів: сплата за БМР згідно договору №02-11/15 від 02.11.2015 р. (а.с. 156-159, т. 1).

11.12.2015 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) укладено Договір №11-12/15 з ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ» (Виконавець). Відповідно до предмету даного договору, Виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню комплексу будівельно-монтажних робіт і інших робіт за замовленням Замовника, а також зобовязується доставити необхідні будівельні матеріали, за необхідністю з доставкою, і обладнання для цих робіт (а.с. 160-162, т.1). На підтвердження виконання робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду копії акту №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за грудень 2015 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2015 року (форма №КБ-3) (а.с. 160-169, т. 1).

Також 11.12.2015 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) уклало Догорів №11-12/15 з ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ» (Виконавець), відповідно до якого Виконавець зобовязується розробити проектно-кошторисну документацію стадії «Робоча документація» «Капітальний ремонт будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського,13», а Замовник зобовязується прийняти і сплатити виконані роботи згідно актам здачі-приймання виконаних робіт. На підтвердження виконаних робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду акт здачі-прийому виконаних робіт від 24.12.2015 року, а також платіжне доручення №165 від 24.12.2015 року, яким позивач оплатив контрагенту роботи за обома договорами від 11.12.2015 року в загальній сумі 251000 грн. (а.с. 170-174, т.1).

05.01.2016 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) уклало Договір №05-01/16 з ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ» (Субпідрядник), відповідно до якого Субпідрядник відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації виконує ремонт приміщення третього відділення гнойної хірургії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (а.с. 175-177, т.1).

На підтвердження виконання робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду копії акту №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за січень 2016 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2016 року (форма №КБ-3) та платіжного доручення (а.с. 178-210, т.1).

11.01.2016 року ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН (Замовник) уклало аналогічний Договір з ТОВ «ГЕСАДА КОМПАНІ» (Субпідрядник) за №11-01/16. На підтвердження виконання робіт та реальності даного договору позивачем надано до суду копії акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за лютий 2016 року; та платіжних доручень (а.с. 1-13, т.2).

На підтвердження господарських операцій з ТОВ «ВАЛЬТЕРІЯ» позивачем надані:

- Договір №2-06/16 про закупівлю будівельних робіт від 02.06.2016 року (а.с. 18-23, т.2);

- Договір №29-06/16 про закупівлю будівельних робіт від 29.06.2016 року (а.с. 36-41, т.2);

- Договір №29-08/16 про закупівлю будівельних робіт від 29.06.2016 року (а.с. 60-65, т.2);

- Договір №19-08/16 від 19.08.2016 року (а.с. 83-84, т.2);

- Договір №4-07/16 від 04.07.2016 року (а.с. 97-98, т.2);

- Договір №5-07/16 про закупівлю будівельних робіт від 05.07.2016 року (а.с. 100-105, т.2);

- Договір №8-07/16 про закупівлю будівельних робіт від 08.07.2016 року (а.с. 113-118, т.2);

- Договір №11-07/16 від 11.07.2016 року (а.с. 129-130, т.2);

- Договір №26-07/16 про закупівлю будівельних робіт від 26.07.2016 року (а.с. 132-137, т.2);

- Договір №25-07/16 від 25.07.2016 року (а.с. 146-147, т.2);

- Договір №25-07/16-2 від 25.07.2016 року (а.с. 149-150, т.2);

- Договір №29-07/16 від 29.07.2016 року (а.с. 152-153, т.2);

- Договір №31-07/16 від 31.07.2016 року (а.с. 155-156, т.2).

На підтвердження виконання робіт та реальності даних договорів позивачем надано до суду копії актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) за 2016 рік; довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за 2016 рік (форма №КБ-3) та платіжних доручень.

Згідно приписів п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 року N 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248.

Пунктами 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже зазначалося судом вище, згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Як було встановлено перевіряючими під час перевірки та відображено в акті перевірки від 25.07.2017 року №908/15-32-14-01/32894665, до складу податкового кредиту з податку на додану вартість періоду, що перевірявся, суми податку були включені на підставі податкових накладних, виписаних наступними постачальниками:

1) ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД - податкові накладні №7 від 11.02.2015 року та №11 від 30.04.2015 року;

2) ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ" - податкові накладні №2 від 05.11.2015 року, №57 від 25.11.2015 року, №111 від 30.11.2015 року, №134 від 24.12.2015 року;

3) ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ" - податкова накладна №89 від 28.12.2015 року;

4) ТОВ "ВАЛЬТЕРІЯ" - податкові накладні №27 від 09.06.2016 року, №105 від 29.06.2016 року, №32 від 08.07.2016 року, №50 від 14.07.2016 року, №112 від 25.07.2016 року, №121 від 26.07.2016 року, №138 від 28.07.2016 року, №209 від 29.07.2016 року, №18 від 04.08.2016 року, №44 від 11.08.2016 року;

5) ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ" - податкові накладні від 30.12.2016 року №15, 16, 17, 21, 22, 25.

Тобто, зазначені податкові накладні зареєстровані у встановленому порядку та включені до податкового кредиту за відповідний період, що сторонами не оспорюється.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентами: ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ", ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ, ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ" - підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що контрагенти позивача ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ та ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ" при малій кількості працівників на підприємстві не могли виконати вказані у договорах обсяги робіт - оскільки договори підприємств з позивачем не містять обмежень щодо залучення до виконання робіт субпідрядників. Ці роботи могли виконуватися контрагентами позивача за допомогою сторонніх осіб і, крім того, такі роботи фактично були виконані для позивача, що підтверджується первинними документами. Тому висновки контролюючого органу про фізичну неможливість контрагентів здійснювати господарську діяльність в об'ємі, передбаченому договорами, суд вважає припущеннями відповідача, які не грунтуються на належних доказах.

Слід зазначити, що усі контрагенти позивача (ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ", ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ, ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ") на момент господарських відносин з позивачем мали чинні ліцензії на виконання будівельних робіт видані ДАБІ України, копії яких надано позивачем до матеріалів справи (а.с. 97-98, 115-118, т. 1; а.с. 14-15, т. 2).

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на податкову інформацію інших ДПІ стосовно того, що такі контрагенти позивача, як ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ", ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ" не звітують до ДПІ та про анулювання їх свідоцтв платників ПДВ, оскільки позивач не несе відповідальності за неподання податкової звітності його контрагентами, а свідоцтва платників ПДВ контрагентів позивача були чинними на момент господарських відносин позивача з цими контрагентами.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача в акті перевірки на податкову інформацію інших ДПІ щодо відсутності за своїм місцезнаходженням контрагентів позивача ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД та ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", оскільки така інформація під час проведення перевірки позивача відповідачем також не перевірялася.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, інформація про відсутність ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД та ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ" за своїм місцезнаходженням не вносилася, що спростовує твердження відповідача про відсутність вказаних контрагентів за своїм місцезнаходженням.

Відповідно до положень пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, повязаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст.234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій є ознакою фіктивного правочину, недійсність якого може бути встановлена лише судом.

Тобто наявність, на думку контролюючого органу, ознак фіктивного правочину є лише можливим приводом для звернення контролюючого органу до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Однак відповідачем не підтверджено недійсність правочинів позивача з контрагентами відповідними судовими рішеннями, у звязку з чим збільшення податкових зобовязань платнику податків з цих підстав є передчасним та необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, у тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобовязань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для зясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності.

Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідних показників у податковій звітності з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах по взаємовідносинах з контрагентами: ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ", ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ, ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ", тоді як посилання відповідача на порушення законодавства контрагентами позивача в апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Крім цього, слід зазначити, що жодного акта перевірки контрагентів позивача чи акта зустрічної звірки контрагентів відповідач суду не надав, згідно акту перевірки зустрічні звірки контрагентів взагалі не призначалися. А надана відповідачем інформація інших ДПІ не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Податковим органом не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

Отже, з огляду на зазначені обставини, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд дійшов висновку, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків (позивача) на податковий кредит та витрати не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Оскільки ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН надало всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення господарських операцій, ТОВ ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН правомірно сформовано податковий кредит та валові витрати на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами: ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ", ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ, ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ".

Окрім того, у постановах від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, від 01.06.2010р. у справі №21-573во10 та від 31.01.2011р. у справі №21-47а10, Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Вказані обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. Так, у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Оцінивши у взаємному звязку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, що не заперечувалось відповідачем, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених належними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами: ТОВ ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД, ТОВ "ГЕСАДА КОМПАНІ", ТОВ "АВАНТАЖ КОМПАНІ", ТОВ ВАЛЬТЕРІЯ, ТОВ "БІЛДІНГ БРАУЗ", - суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність висновків Головного управління ДФС в Одеській області, викладених в акті перевірки № 908/15-32-14-01/32894665 від 25.07.2017 року.

Таким чином, суд вважає, що Головним управлінням ДФС в Одеській області протиправно прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.08.2017 року № про збільшення грошового зобовязання позивачу з податку на додатну вартість на суму 996500 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 249125 грн., та № про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 896850 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 197755 грн., а тому вони підлягають скасуванню.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 07 серпня 2017 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з податку на додану вартість на суму 996 500 грн. за основним платежем та на суму 249 125 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 07 серпня 2017 року № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН з податку на прибуток приватних підприємств на суму 896 850 грн. за основним платежем та на суму 197 775 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 35 103,75 грн. (тридцять пять тисяч сто три гривні 75 копійок) з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЕКСТЕРЄР-ДИЗАЙН ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено та підписано судом 18 вересня 2017 року.

Суддя В.В. Андрухів

.