Справа № 336/3085/17 (2-а/336/320/2017)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2017 року справа № 336/3085/17 (2-а/336/320/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просив визнати дії відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії протиправними та зобов'язання відновити позивачу нарахування і виплату пенсії та здійснити виплату заборгованості з 01 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як не підтвердження факту проживання/перебування пенсіонера за місцем переміщення на підставі Рішення про відмову у призначенні (відновленні) пенсії згідно Протоколу засідання утвореної при міській (районній) раді Комісії або у звязку із скасуванням довідки ВПО, тобто дії відповідача щодо припинення виплати пенсії є протиправними.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог було те, що позивач на обліку як внутрішньо переміщена особа в УПСЗН Запорізької міської ради не перебував, довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО на імя ОСОБА_1 не видавалась. Однак такі доводи спростовуються листом відповідача, що 01.08.2014 року позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу та розпочато виплату пенсії. У звязку з отриманням Управліннями списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа ВПО та результатів перевірки позивачу призупинено пенсію з 1

березня 2016 року. Тобто за місцем фактичного перебування позивача було здійснено так звану «адресну» перевірку працівниками УПСЗН або спеціально утвореною комісією, згідно пункту 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 365 від 08.06.2016 року. Однак виплата пенсії була призупинена позивачу 01 березня 2016 року на підставі постанови, яка була прийнята пізніше 08.06.2016 року. Позивач перебував на обліку в управлінні, отримував пенсію, тож з боку позивача не було допущено порушень. У протилежному випадку відповідач мав право відмовити у взятті на облік та у виплаті пенсії.

У відповідності до вимог статті 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З 31.05.1976 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після початку проведення антитерористичної операції на території місця проживання позивача, він зареєструвався за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Куйбишева, б. 468 кв. 48, що підтверджено довідкою (без терміну дії) про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції від 09.02.2015 року № НОМЕР_1 (а. с. 6), звернувся до територіального відділення УПФУ та отримував пенсію.

З 01 березня 2016 року виплату пенсії було припинено.

Вважаючи припинення виплати пенсій незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району не перебував, довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на імя ОСОБА_1 не видавалась, про що управлінням надано відповідну довідку.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

На підставі довідки від 09.02.2015 року № НОМЕР_1 позивачу була призначена та виплачувалась пенсія Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, виплата якої була припинена з березня 2016 року.

Відповідно до матеріалів справи, рішення щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідачем не приймалось.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на час призупинення пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Таким чином, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому на весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року на час її прийняття строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

26.08.2015 року Постановою Кабінету Міністрів № 636 внесено зміни до Постанови № 509, якими, зокрема встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті на облік позивача до УПФУ ним надано довідку від 09 лютого 2015 року, згідно якої позивача взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача м. Запоріжжя, вул.. Куйбишева, б. 468, кВ. 48. (а.с. 6) Доказів скасування цієї довідки відповідачем не надано.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Нормами статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб з 01.03.2016 року, що не передбачено статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину ОСОБА_2 України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог статті 49 Закону № 1058-IV не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

У відповідності до статті 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу у березні 2016 року, були відсутні, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення пенсійних виплат.

Відповідна правова позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та є підставою для скасування постанови суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 рокускасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.03.2016 року.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров