Справа № 755/18510/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково: визнано дії Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в перерахуванні та виплаті мінімальної пенсії з 23 березня 2016 року в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, з врахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, протиправними; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_2 перерахунок мінімальної пенсії в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, з врахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, та провести відповідні виплати, починаючи з 23 березня 2016 року з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 22 червня 2009 року отримує пенсію за віком як непрацюючий пенсіонер, загальний стаж становить 12 років відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України.

23 вересня 2016 року позивач зверталась до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києва із заявою, в якій просила здійснити перерахування пенсії з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, яке відбулось з 01.09.2015 року.

Листом від 17 жовтня 2016 року за № 15646/13/П-1209 Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києва відмовило ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії з тих підстав, що оскільки позивачу призначена пенсія за відсутності повного страхового стажу, який дає право на отримання пенсії на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, то після вересневого підвищення 2015 року вона залишається на рівні мінімальної пенсійної виплати (949,00 грн.).

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсійних виплат, які проводяться позивачу, повинен бути перерахований з врахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом пропорційно наявному страховому стажу.

Колегія суддів частково погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, статтею 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 28 Закону України встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір страхового стажу позивача є меншим, ніж передбачено частиною 1 статті 28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, позивач не має права на отримання пенсії у розмірі прожиткового мінімуму.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2017 року у справі № 712/13069/16-а.

При цьому, колегія суддів враховує, що пенсія позивача повинна бути розрахована пропорційно наявному страховому стажу.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01.01.2016 року становить 1074 гривень.

За наявності у жінок 240 місяців (20 років) страхового стажу пенсія встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (для пенсій призначених до 01.10.2011).

Так, що позивач відпрацював 144 місяців (12 років).

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії позивачу повинен бути розрахований за наступною формулою (144 х 1074/240), тобто в розмірі пропорційно страховому стажу.

Та як вже було зазначено, у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата, тобто позивач, отримуючи пенсію щомісяця, була обізнана щодо її розміру.

Однак, позивач звернулась із заявою до відповідача лише 23.09.2016 року, а тому позовні вимоги за період з 01 вересня 2015 року до 23 березня 2016 року підлягають залишенню без розгляду, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01 вересня 2015 року до 23 березня 2016 року з ухваленням в цій частині нової постанови про залишення цих позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01 вересня 2015 року до 23 березня 2016 року та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги за період з 01 вересня 2015 року до 23 березня 2016 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 15.09.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.