Справа № 2-а-442/10
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-442/10
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" жовтня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В.,

при секретарі Кашарайло А.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДАЇ УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позову зазначав, що 20 серпня 2010 року інспектор роти ДПС ВДАЇ з ОАТ м. Миколаєва ОСОБА_2 склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу позивач 20 серпня 2010 року о 15 годині 24 хвилини в м. Миколаєві, керуючи автомобілем «Опель Астра», реєстр. номер НОМЕР_1 в порушення п. 16.8 ПДР України, не зупинив транспортний засіб перед дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», що знаходився на шляху його руху, та продовжив рух на перехресті на заборонений сигнал світлофора, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КупАП.

На підставі протоколу інспектором в цей же день було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КупАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 450 грн.

Позивач вважав, що постанова винесена безпідставно та з процесуальними порушеннями, а саме з підстав:

1)відсутності правопорушення взагалі;

2)відсутності належних та допустимих доказів такого порушення;

3)процесуальних порушень, а саме те, що інспектором не було прийнято до уваги його пояснення, не допитано свідка (очевидця подій), не враховано характер порушення, особу порушника, ступінь його вини.

Виходячи з цих обставин позивач просив про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, а також заперечення проти позову в якому вказував на правомірність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її скасування.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали надісланої відповідачем на адресу суду адміністративної справи, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до протоколу серії ВЕ № 017245 та постанови ВЕ № 200071 20 серпня 2010 року о 15 годині 24 хвилини в м. Миколаєві позивач, керуючи автомобілем «Опель Астра», реєстр. номер НОМЕР_1 в порушення п. 16.8 ПДР України, не зупинив транспортний засіб перед дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», що знаходився на шляху його руху, та продовжив рух на перехресті на заборонений сигнал світлофора, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КупАП.

Позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КупАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 450 грн.

Відповідно до п. 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 «Місце зупинки», він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обгрунтований належними доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є протокол про адмінстративне правопорушення та роздруківка фотофіксації приладу «Візир».

Разом з тим в протоколі містяться заперечення позивача проти порушення в якому він вказував на відповідність його дій вимогам Правил, а саме те, що він здійснив проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофора, що дозволяв рух в цьому напрямку.

Вказані заперечення в силу ст. 251 КУпАП є одним з доказів по справі про адмінстративне правопорушення.

Маючи перед прийняттям постанови протокол про адміністративне правопорушення, в якому позивач заперечував проти порушення Правил дорожнього руху, субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростовували свідчення позивача, але таких належних та допустимих доказів ні протокол, ні постанова не містить.

Не зібрано та не надано таких доказів відповідачем й в судове засідання, оскільки надана роздруківка фотофіксації приладу «Візир» вказує на протилежне.

Зокрема дорожня обстановка згідно роздруківки вказує на те, що позивач здійснював маневр повороту з вул. Московської на просп. Леніна в потоці автомобілів, що здійснювали рух в одному з ним напрямку та наявності сигналу світлофора, що дозволяє рух в цьому напрямку.

Разом з тим, як під час маневру повороту, так і після його завершення автомобілі, що були розташовані на перехрещуваній дорозі, перебували в нерухомому стані, очікуючи зміну сигналу світлофора на сигнал, що дозволяє рух.

Водночас з роздруківки не вбачається інших обставин, що могли б вказувати на порушення позивачем норм, зазначених саме в п. 16.8 ПДР України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ст. 288 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком частини 2) , яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За зазначених обставин справи постанова про адміністративне правопорушення у звязку відсутністю належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення підлягає скасуванню, а справа закриттю в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 158-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову серії ВЕ 200071 від 20 серпня 2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: