Справа № 425/2018/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 року Провадження №2-а/425/114/17

Справа №425/2018/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Гайворонська І.В., за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне рядового поліції Нагловського Захара Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядового поліції Нагловського Захара Миколайовича, яким просив скасувати постанову серії БР №863783 від 06 серпня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті прибув позивач. Відповідач не з'явився, просив справу розглянути без його участі, надав письмові заперечення на адміністративний позов.

Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що складена відносно нього відповідачем, за вчинення адміністративного правопорушення постанова підлягає скасуванню через те, що він, 06 серпня 2017 року керуючи власним автомобілем марки ВАЗ моделі 2110, у місті Рубіжне Луганської області, рухаючись по вулиці Слов`янська дійсно змінив напрямок руху на вулицю Силікатна, але він не порушував п.п. "б" 9.2 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Оскільки у місці переходу дороги з однієї вулиці на іншу, повороту як такого, немає, дорога змінює напрямок на кілька десятків градусів, і якби він увімкнув світловий покажчик повороту, то увів би інших учасників дорожнього руху в оману, що Правилами дорожнього руху забороняється. Крім того, відповідачем була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, бо він розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем його вчинення, яким повинно бути Управління патрульної поліції в місті Лисичанськ, що підтверджується положеннями статей 258 і 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення та рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року. Також, в супереч вимогам підпункту 8 пункту 2 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2009 року №77, та статті 283 не розглянув адміністративну справу, або ж розглянув адміністративну справу не належним чином, за його відсутності та відсутністю доказів його правопорушення.

Позиція відповідача полягала у тому, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля, при зміні напрямку руху (зокрема, повертаючи праворуч), з вулиці Слов'янська на вулицю Силікатна в місті Рубіжне Луганської області, 06 серпня 2017 року приблизно о 16 годині 10 хвилин, не увімкнув відповідний світловій покажчик повороту (правий), чим порушив підпункт "б" 9.2. Правил дорожнього руху; при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення всі передбачені законом питання були вирішені; розглянути справу на місці вчинення адміністративного правопорушення, він мав компетенцію; справа була розглянута у присутності позивача, і докази, що підтверджують винність позивача, є: аудіовідеозапис події. А тому підстав для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не має.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та речовими доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Шостого серпня 2017 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у вигляді автомобіля марки „ВАЗ" моделі „2110" у місті Рубіжне Луганської області і рухаючись автомобільною дорогою по вулиці Слов'янська, на перехресті нерівнозначних доріг, змінив напрямок руху, зокрема, повернув праворуч на вулицю Силікатна, при цьому, не увімкнувши світлового покажчика повороту праворуч, що ОСОБА_1 не заперечувалось (а.с.7,17-19,20).

На вимогу інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Нагловського Захара Миколайовича, ОСОБА_1 зупинив названий автомобіль (а.с.1-3,17-19,20).

Привітавшись, інспектор пред`явив ОСОБА_1 вимогу про надання йому посвідчення водія та реєстраційного документа на автомобіль (а.с.20).

Потім, інспектор повідомив, що причиною зупинки автомобіля є те, що здійснюючи зміну напрямку руху, зокрема повертаючи праворуч, він не увімкнув правий сигнал повороту (а.с.17-19,20).

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, інспектор повідомив його про те, що відносно нього зараз буде розглянуто справу за порушення Правил дорожнього руху (підпункт "б "9.2), роз`яснив йому його права та поцікавився чи всі права йому зрозумілі, що ОСОБА_1 підтвердив (а.с.20).

І оскільки будь-яких клопотань від останнього не надійшло, інспектор повідомив його, що він видаляється для прийняття рішення (а.с.17-19,20).

І, склавши постанову серії АР №663246, інспектор підійшов до ОСОБА_1 та повідомив останньому, що її складено у зв'язку із тим, що він керуючи транспортним засобом змінюючи напрямок руху (повертаючи праворуч) не увімкнув відповідний світловій показник повороту, чим порушив п.п."б" 9.2. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що на нього накладено стягнення у виді штрафу (а.с.17-19,20).

Не оспорюючи фактичні обставини справи, тобто свої дії, але вважаючи, що постанова прийнята неправомірно через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та порушення процедури розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування цієї постанови (а.с.1-3).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини у сфері нагляду за дотриманням правил дорожнього руху, в межах яких виник спір між позивачем, як учасником дорожнього руху, та відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, що наділений компетенцією встановлювати порушення правил дорожнього руху їх учасниками та притягати до адміністративної відповідальності тих учасників дорожнього руху, що вчинили адміністративне правопорушення. І у цьому спорі, позивач вважає прийняте щодо нього рішення у формі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не правомірним.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому, у справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які не оспорювались сторонами та зміст оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає доведеним те, що відповідачем при прийнятті постанови (серія БР №863783), якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено штраф, умови, що передбачені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі. І саме провадження у справі про адміністративне правопорушення було здійснено на основі суворого додержання законності.

Зокрема, зазначена постанова, за наслідками провадження у справі про адміністративне правопорушення, прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 2 Розділу І, пунктами 2 і 4 Розділу ІІ, пунктом 1 Розділу ІІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року №796; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2,5 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-13,17-24,27,33-38, частиною 2 статті 122, пунктом п'ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258,268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою припинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, тобто з метою для якої ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та прийняття постанови за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13,17-24,27,33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП; неупереджено; добросовісно; розсудливо; своєчасно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова; з врахуванням права останнього на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, зокрема через те, що у місці переходу дороги з вулиці Слов`янська на вулицю Селікатна, повороту як такого, немає, а дорога змінює напрямок на кілька десятків градусів, і якби він увімкнув світловий покажчик повороту, то увів би інших учасників дорожнього руху в оману, що Правилами дорожнього руху забороняється, суд виходить з наступного.

Положеннями частини 2 статті122 КУпАП, серед іншого, передбачено, що порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дійсно складає 425 гривень, як і вказано у постанові відповідача.

Отже, з огляду на зміст означеного складу адміністративного правопорушення, його суб'єктом може бути і така фізична осудна особа, яка порушила правила користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху.

Означені правила користування попереджувальними сигналами, визначені положеннями Розділу 9 Правил дорожнього руху.

Зокрема, підпунктом "а" пункті 9.1. передбачено, що до попереджувальних сигналів відносяться сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту. А підпунктом "б" пункту 9.2. передбачений обов`язок водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

При цьому пунктом 9.4. визначено, що подавати сигнал покажчиками повороту належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах, і припиняти негайно після його закінчення.

Разом з цим, суд враховує визначення поняття "перехрестя", що надане у пункті 1.10. Правил дорожнього руху та положення підпунктів "б" і "е" пункту 8.4. якими встановлено, що дорожні знаки поділяються, серед іншого, на такі групи: знаки пріоритету (які встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги) та таблички до дорожніх знаків (які уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені). А також суд враховує зображення цих знаків - додаток 1 до Правил дорожнього руху, зокрема: зображення знаку "головна дорога" - 2.3. 2. 33. додатку та зображення таблички до нього "напрямок головної дороги" - 7.8. 7. 33. додатку, оскільки у своїй сукупності, у разі їх встановлення перед нерегульованим перехрестям, вони інформують водія не тільки про наявність такого перехрестя попереду і встановлення на ньому певного пріоритету, а й про те, що головна дорога змінює свій напрямок, а саме перехрестя може мати складне планування.

Необхідність їх використання виникла у тому, що наданий відповідачем аудіовідеозапис руху ОСОБА_1 на автомобілі свідчить про те, що він рухаючись по вулиці Слов`янська і під`їжджаючи до вулиці Силікатна у місті Рубіжне Луганської області, дійсно рухався по головній дорозі, яка, дійсно змінювала свій напрямок на вулицю Селікатна під серйозним і значним кутом, та виходила на нерегульоване перехрестя із другорядною дорогою, які у місці їх перетинання має складне планування про що свідчить знак "головна дорога" з табличкою до нього, які було добре видно, що встановлені на правій частині дороги по вулиці Слов`янська, безпосередньо перед перехрестям.

Також суд враховує, що обрана позивачем швидкість, а також видимість у напрямку руху, дорожні умови і дорожня обстановка, в яких він керував автомобілем, що підтверджується аудіовідеозаписом наданим відповідачем, давали ОСОБА_1 можливість усвідомити особливе планування перехрестя попереду напрямку його руху та необхідність попередження інших учасників дорожнього руху шляхом завчасного подання попереджувального сигналу правим світловим покажчиком повороту про те, що він буде здійснювати поворот праворуч. Але він цього не зробив, що підтверджується речовим доказом, без будь-яких звільняючих його від цього обов`язку, причин.

Суд погоджується із думкою позивача про те, що положеннями пункту 9.4. Правил дорожнього руху передбачено, що сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Позивач вказував на те, що якби він подав правий сигнал повороту для інших водіїв він був би не зрозумілий, оскільки останні могли б подумати, що він збирається здійснити зупинку або стоянку, а не поворот праворуч.

Але суд із такими роздумами не погоджується, оскільки в силу положень підпункту "ґ" пункту 15.9. та підпункту "а" пункту 15.10. зупинка та стоянка забороняється на перехресті та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу. А тому здійснити таку дію позивач не мав права взагалі.

Тому з огляду на викладене, відповідач обґрунтовано і правильно виходив із того, що позивач, рухаючись на автомобілі, повинен був подати сигнал світловим покажчиком повороту (правого) перед таким поворотом, але цього не зробив, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Аргументи позивача, які стосуються порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд вважає серйозними і такими, що заслуговують на окрему увагу суду, оцінивши які, суд виходить з такого.

Дійсно, рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 276 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП або ж іншими словами адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення", тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тобто станом на 06 серпня 2017 року, вона прямо передбачає у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні", тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, але у зв'язку із зміною законодавства, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення ним адміністративних правопорушень, у тому числі і вирішити там на місці питання, передбачені статтями 245, 268, 278, 279 та 283 КУпАП - не має.

Суд вважає, що наданий відповідачем речовий доказ у вигляді лазерного диску та зміст постанови, яку оскаржує позивач містять докази того, що завдання, встановлене статтею 245 КУпАП відповідач виконав; порядок розгляду справи, передбачений статтями 268, 278 та 279 КУпАП, з урахуванням особливостей розгляду справи на місці, відповідачем дотримано (тут суд також враховує те, що всі права позивача відповідач роз`яснив, а будь-які клопотання, у тому числі надати час для отримання правової допомоги позивач не заявив, хоча можливість заявити будь-яке клопотання відповідач позивачу забезпечив. Цим же доказом підтверджується те, що можливість скористатись своїми правами відповідач позивачу забезпечив і спілкування між ними відбувалось без непомірної швидкості, і позивач все бачив і все чув); справа була розглянута у присутності позивача; постанова, містить усі юридично вагомі відомості, що передбачені статтею 283 КУпАП, а порядок її оскарження був роз'яснений усно; правила, встановлені статтею 33 КУпАП при накладенні стягнення відповідач порушити не міг, оскільки її частиною 2 передбачено, що вони враховуються за виключенням випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. До того ж, у судовому засіданні позивач не зміг пояснити суду, що ж конкретно не було враховано відповідачем як таке, що впливає або ж свідчить про неправильність застосування відповідачем штрафу. Також суд врахував, що сума штрафу, за порушення частини 2 статі 122 КУпАП є фіксованою.

Тож підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає що постанова, яку оскаржує позивач є правомірною, і підстав для її скасування не має.

Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, і у їх задоволенні слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,27,33,122,213,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне рядового поліції Нагловського Захара Миколайовича про скасування постанови від 06 серпня 2017 року серії БР №863783 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко