Справа № 751/4315/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/4315/17 Головуючий у 1-й інстанції: Філатова Л.Б., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Позивач, Чернігівське об'єднане УПФУ) звернулось до суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (далі - Відповідач, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області) у якому просило:

- скасувати постанову ВП № 53244747 від 04.07.2017 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС Головного ГУ юстиції в Чернігівській області перебуває виконавчий лист №751/8675/16-а, виданий 11.01.2017 року Новозаводським районним судом міста Чернігова.

18.01.2017 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУ юстиції в Чернігівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53247747 і направлено боржнику для виконання (а.с.15-16).

04.07.2017 року Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про стягнення з позивача, як боржника у виконавчому провадженні ВП № 53247747, витрати виконавчого провадження в розмірі 78 грн. 48 коп., у якій державним виконавцем зазначено складові витрат: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 51, 00 грн., вартість друку 8 аркушів: 0,50 х 8 = 4, 00 грн., вартість 2 конвертів: 2 х 11,40 = 0, 68 грн., вартість направлення двох рекомендованих листів: 2 х 11,40 = 22, 80 грн. (а.с.4 на звороті) (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи протиправною вищезазначену постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, а постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 78,48 грн. від 04.07.2017 року ВП №53247747, прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовими положеннями п.1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Тобто, законодавцем чітко визначено дії державного виконавця з дня надходження до нього виконавчого документа, що є безумовною підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, за відсутністю при цьому у державного виконавця альтернативної поведінки.

Відповідно до ст.42 Закону № 1404 витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, є витратами виконавчого провадження і відшкодовуються за рахунок боржника; розмір витрат виконавчого провадження встановлюється Міністерством юстиції України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 16.01.2017 Чернігівським об'єднаним УПФУ фактично розпочато виконання рішення суду про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2, про що свідчить розпорядженням від 16.01.2017 року та протокол від 19.01.2017 року.

Листом №2887/06 від 27.01.2017 позивач повідомив відповідача про добровільне виконання рішення суду (а.с.5).

Тобто, апелянт вважає, що ним добровільно виконано рішення суду в повному обсязі до початку примусового виконання рішення суду, зокрема, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №53247747 від 18.01.2017 року.

Разом з тим, в матеріалах справи не міститься, а пенсійним органом не надано підтвердження отримання Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області листа №2887/06 від 27.01.2017 про виконання рішення суду в повному обсязі.

В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що позивач оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53247747.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до правових положень Закону № 1404, не передбачено підстав для повернення виконавчого документа з мотивів добровільного виконання судового рішення, а тому зазначені посилання скаржника є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону № 1404 розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 року «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ № 2830/5) до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку;

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідності до ч. 1 і 2 Розділу ІІ Наказу № 2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, що відповідають встановленим розмірам станом на дату їх обрахунку та підтверджується доданими до письмових заперечень документами (а.с.17-19).

Разом з тим, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що чинним законодавством не передбачено обов'язку, державного або приватного виконавця, документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3917/5 від 29 грудня 2016 року «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05.01.2017 року плата за користування системою становить 51 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить, що в даному випадку права та законні інтереси позивача не порушені, а державний виконавець діяв у спосіб і в межах своїх повноважень, передбачених Конституцією України і Законом України «Про виконавче провадження», а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.