Справа № 2120/7604/12
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Київ К/800/10533/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

судді: Мороза В.Ф.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Ловецка Т.В.,

за участю: третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Виконавчого комітету Херсонської міської ради

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року

у справі № 2120/7604/12

за позовом ОСОБА_3

до Виконавчого комітету Херсонської міської ради,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, КП «Дніпровський», КП «Таврійський», КП «Центр», ТОВ «України», ПП ВЖЦ «Аріанда», ЖЕК-1 Суворовського району, ТОВ «Шумен», ПП «Жилсервіс», ПП «Жилтранс»,

про визнання нечинним рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Херсонської міської ради (далі - Виконком), у якому просила визнати нечинним з моменту прийняття рішення від 20 грудня 2011 року № 566 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для населення по кожному будинку окремо, що належить до комунальної власності територіальної громади міста» (далі - Рішення № 566) з додатками до нього.

Спір розглядався судами неодноразово.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове - про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконкому № 566 з моменту прийняття з додатками до нього.

У касаційній скарзі Виконком, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга мотивована серед іншого тим, що позивач просив визнати Рішення № 566 нечинним, а не протиправним. Крім того, оспорюване рішення не порушує прав позивача, оскільки не вступило в дію, зупинене і не діє на підставі рішення Виконкому від 24 січня 2012 року № 29. При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що відповідач не оскаржує рішення суду апеляційної інстанції в частині відмовлених позовних вимог.

У судовому засіданні третя особа заперечив проти задоволення касаційної скарги, рішення судів просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що рішенням Виконкому від 20 грудня 2011 року № 566 встановлені та введені в дію з 01 січня 2012 року тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для населення по кожному будинку окремо, що належить до комунальної власності територіальної громади міста. Оскарженим Рішенням № 566 встановленні тарифи на послуги з утримання 103 житлових будинків, визначених у додатку до цього рішення.

Рішенням Виконкому від 24 січня 2012 року № 29 призупинено дію Рішення № 566 в частині встановлення для підприємств, установ та організацій витрат на надання послуг та введення в дію з 01 січня 2012 року тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території для населення по кожному будинку окремо, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, наведених у додатку до п. 1 зазначеного рішення виконавчого комітету; п. 1 Рішення № 566 викладено в новій редакції; п. 2 рішення № 566 визнано таким, що втратив чинність. У додатку до рішення від 24 січня 2014 року № 29 встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для населення по кожному будинку окремо, що належить до комунальної власності територіальної громади міста.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недотримання відповідачем установленої законодавством процедури прийняття спірного рішення та відсутності доказів того, що встановлені спірним Рішенням тарифи розраховувались окремо для кожного будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності розрахунків економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг до оспорюваного Рішення № 566.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій у зв'язку з наступним.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яким визначено механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складаються з вартості надання таких послуг, розрахованої на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість.

Тарифи на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Під час розрахунку нормативних витрат враховуються середньомісячні витрати з оплати праці та середньомісячні матеріальні витрати на рік окремо за статтями експлуатаційних витрат; плановані трудовитрати, що не можуть перевищувати розмір, передбачений нормами часу та нормами обслуговування для робітників і виробничого персоналу, що встановлюються Мінрегіоном.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Аналіз викладених положень законодавства України, дає підстави для висновку про те, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі отриманих від виконавців/виробників таких послуг розрахунків економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) цих послуг. При чому, такі розрахунки повинні бути здійснені і подані органу місцевого самоврядування окремо по кожному будинку.

Оскільки, як установлено судами попередніх інстанцій, відповідач не надав доказів отримання від відповідних суб'єктів господарювання зазначених розрахунків по кожному будинку та врахування цих розрахунків під час прийняття Рішення № 566, суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо протиправності оспорюваного рішення Виконкому.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що дія Рішення № 566 зупинена рішенням Виконкому від 24 січня 2012 року № 29, оскільки оспорюваний акт органу місцевого самоврядування є чинним та підлягає скасуванню у судовому порядку як протиправний.

Щодо обраного судом апеляційної інстанції способу захисту порушеного права у цій справі шляхом визнання Рішення № 566 протиправним та його скасування суд зазначає таке.

Такий спосіб захисту як вимога про визнання акта нечинним, відповідно до змісту аналізу ст.ст. 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, у цьому випадку не має значення обраний судами спосіб захисту права позивача, тобто не є суттєвим визнання Рішення № 566 нечинним чи протиправним з посиланням на втрату чинності такого рішення з моменту його прийняття, оскільки наслідки такого судового рішення залишаються незмінним - Рішення № 566 є таким, що не діє, з моменту його прийняття.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Херсонської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: