Справа № 820/3212/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"14" вересня 2017 р. № 820/3212/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України
про визнання дій незаконними ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського міського центру зайнятості, за участі третьої особи:Міністерства соціальної політики України, в якому просив суд: визнати незаконними дії Харківського міського центру зайнятості вчинені під час здійснення прийому 18 липня 2016 року, які не були направлені на видачу позивачу направлення на працевлаштування на підходящу роботу, а були направлені на пошук роботи без урахування стану здоров'я позивача, наявної у позивача освіти, стажу та досвіду роботи;визнати незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому позивача 18 липня 2017 року, яка полягає у не запропонуванні позивачу обрати або змінити виду діяльності по якій позивач зможе шукати підходящу роботу;визнати незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому позивача 18 липня 2017 року, яка полягає у не застосуванні комплексу взаємопов'язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу професійного самовизначення позивача та реалізацію здатності позивача до праці, виявлення здібностей, інтересів, можливостей та інших чинників, що впливають на вибір або зміну професії та виду трудової діяльності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 Закону України "Про зайнятість населення" та визнати незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому позивача 18 липня 2017 року, яка полягає у не впровадженні професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення позивача на основі виявлення індивідуально-психологічних характеристик позивача, особливості життєвої ситуації, професійних інтересів позивача, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці; не проведенні професійного відбору, що полягає у не встановленні відповідності позивача вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад, відповідно до вимог пунктів 2), 3), ч. 1 ст. 33 Закону України "про зайнятість населення".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказа, що 18 липня 2017 року він був на черговому прийомі в Харківському міському центрі зайнятості.

На думку позивача відповідач ухилився від обов'язків, які на нього покладені Законом України «Про зайнятість населення». Відповідачем під час прийому були проігноровані важелі, які допомогли би мені в подальшому працевлаштуватися. Вважаю, що відповідач кілька не розуміє припис пп. 1) ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення». Згідно наведеній нормі зареєстровані безробітні зобов'язані самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців. Тобто законодавцем визначено, що безробітні своє зобов'язання щодо працевлаштування мають виконувати за сприянням відповідача. Але відповідач зі всією своєю незаконною відкритістю наполягає на тому, що моє працевлаштування є виключно моєю проблемою, а він має виключно сплачувати мені допомогу по безробіттю, проставляти «галочки» та направляти на семінари, які функціонально не направленні на працевлаштування, а є виключно «клубом за інтересами», так би мовити «соціальною програмою Харківського міського центру зайнятості по скороченню вільного часу зареєстрованих безробітних».

Під час проведення прийому Харківський міський центр зайнятості відхилився від виконання «Плану заходів щодо реалізації положень Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1044-р. Згідно п. 1.8. Розділу І наведеного Плану Міністерство соціальної політики України було визначено відповідальним за виконання змісту заходу спрямованого на подолання безробіття, строк виконання якого визначений на 2016 - 2017 роки. На час прийому центр зайнятості не провів прогнозування потреби у фахівцях та робітничих кадрах на Харківському ринку праці, не сформував державне замовлення на підготовку фахівців та робітничих кадрів з урахуванням потреб ринку праці у м.Харкові, не реалізував державну політику у сфері зайнятості населення, яка полягала у сприянні позивачеві у подборі роботи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав що дії відповідача законні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено що статус безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

Суд вказує, що статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов'язані самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів з дотриманням письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про зайнятись населення» підходящою робота для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний. Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач неодноразово перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний (2002- 2003 рр., 2004 р., 2006 - 2015 рр.).

Судом встановлено, що 27.09.2016 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як такий що шукає роботу з відкриттям персональної картки № НОМЕР_1.

Згідно даних з бази ЕІАС.NЕТ останнім місцем роботи ОСОБА_1 є «Фахівець з питань зайнятості (хедхантер)» у Харківському міському центрі зайнятості.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно поданої заяви від 27.09.2016 року, наказом директора від 27.09.2016 № НТ160927 ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 27.09.2016 та відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.п.2.7., 2.9. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 по 28.09.2017, у розмірі встановленому законодавством.

Під час перебування на обліку Позивач отримує соціальні послуги, передбачені чинним законодавством, а саме: консультаційні послуги з питань працевлаштування та реєстрації в службі зайнятості.

ОСОБА_1 ознайомлений з витягом із статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» (№5067-17 від 05.07.2013 р.) про права та обов'язки зареєстрованих безробітних та витягом із статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» про права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, про що є підпис ОСОБА_1 в додатку 1 до персональної картки - відвідування особою територіального органу та отримані послуги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має повну вишу освіту за спеціальністю «Соціологія» та здобув кваліфікацію соціолога та базову вищу освіту за напрямом підготовки «Право», здобув кваліфікацію бакалавр права.

Згідно медичної довідки № 265 від 30.01.2015, Позивачу не рекомендована праця пов'язана з підйомом вантажів біліше 5 кг, довготривале перебування на ногах, переохолодження, психоемоційні навантаження постійно.

Під час кожного прийому спеціалістом з працевлаштування береться до уваги рекомендації до праці зазначені в даній довідці.

Суд вказує, що умови праці можуть бути визначені тільки за конкретною посадою, з урахуванням стану здоров'я при застосуванні на цій посаді праці конкретного робітника. Це питання вирішується при переговорах між робітником та роботодавцем.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що Харківським міським центром зайнятості систематично здійснюється пошук підходящої роботи шляхом "перегляду та опрацюванням вакансій, які заявлені роботодавцями.

За технологією прийому ОСОБА_1, серед інших заходів по сприянню працевлаштуванню, проводяться наступні: опрацювання вакансії - спільний розгляд вакантної посади, та попередній дзвінок до роботодавця з уточненням вимог до претендента, уточненням умов праці та згодою на переговори з претендентом. Після дзвінка до роботодавця проводиться співбесіда з клієнтом, і, якщо роботодавець не заперечує, а безробітний згоден на переговори, видається направлення на працевлаштування, про що ставиться відповідна відмітка у додатку до ПК № 1, яка підтверджується клієнтом. У разі відмови роботодавця від переговорів, або незгоди клієнта, ставиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом безробітного.

Перегляд вакансій - під час прийому спільний перегляд з клієнтом варіантів працевлаштування за підходящою для клієнта роботою серед усіх наявних вакансій на час відвідування. При цьому, враховуючи обмежений час прийому, пошук за професіями, який задається, не завжди має позитивний результат.

Судом встановлено, що під час прийому Позивача 18.07.2017 року, провідним фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості Бабченко Л.Д., були переглянуті наступні вакансії - соціолог, викладач із соціальної педагогіки - станом на 18.07.2017 року відсутні. Також позивачу було надано інформацію про наявність двух актуальних вакансій на посаду юрисконсульта в Південний Державний Проектно-Конструкторський та Науково- Дослідний Інститут Авіаційної Промисловості та Північно-Східний Регіональний Центр Страхового Фонду Документації, направлення Позивачу до роботодавця не надавалось, у зв'язку з вимогами до кандидата повна вища освіта спеціаліст і досвід роботи від 3-х до 5-ти років, але запропоновано провести співбесіду з роботодавцем по телефону. Позивач відмовився.

Позивачу було надано номер телефону ФО-П ОСОБА_3, з приводу надомної роботи.

Також, були переглянуті вакансії не кваліфікованої роботи, такі як укладальник- пакувальник, та контролер на КПП - підходящих вакансій опираючись на медичну довідку № 265 від 30.01.2015 року не було. Позивачу було запропоновано ознайомитися з вакансіями через інтернет - ресурси.

Встановлено, що позивач відмовився ставити особистий підпис у додатку № 1 до персональної картки НОМЕР_2.

Під час прийому ОСОБА_1 не було запропоновано відвідати спеціаліста з профорієнтації, оскільки 03.07.2017 року під час прийому у провідного фахівця йому було надано професійну консультацію.

Також, позивачу не було запропоновано обрати або змінити вид діяльності по якій він зможе шукати підходящу роботу, тому що 23.06.2017 року ОСОБА_1 був на прийомі у спеціаліста з профорієнтації, щодо можливого профнавчання, та отримано згоду на навчання. Спеціалістом сформована заявка на навчання за професією «Кравець». Станом на прийом 18.07.2017 року позивач не відмовився від навчання за професією «Кравець».

Щодо посилання Позивача посилається на положення ч. 1 ст. 32 Закону України «Про зайнятість населення», яким передбачено, професійна орієнтація населення - це комплекс взаємопов'язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу професійного самовизначення та реалізацію здатності до праці особи, виявлення її здібностей, інтересів, можливостей та інших, що впливають на вибір або зміну професії та види трудової діяльності, проте у своєму адміністративному позові власноруч нехтує вищезазначеної нормою, наголошуючи на розгляді кожної ознаки окремо.

Суд вказує, що відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про зайнятість населення» професійна орієнтація осіб, які звернулися до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснюється шляхом: професійного інформування, що полягає у наданні відомостей про трудову діяльність та її роль у професійному самовизначенні особи, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар'єрного зростання, що сприятиме формуванню професійних інтересів, намірів та мотивації особи щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи;професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці; проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад.

Згідно ч.І ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення» професійне навчання - набуття та удосконалення професійних знать, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності та конкурентоспроможності на ринку праці.

З данних персональної картки ОСОБА_1, вбачається, що йому не одноразово пропонувалось відвідати спеціаліста з профорієнтації.

Встановлено, що позивач не одноразово був на індивідуальній профконсультації, та отримує комплекс профконсультаційних послуг. Відвідував профконсультаційні семінари «із загальних питань зайнятості населення та стану ринку праці, «Техніка пошуку роботи. Підготовка резюме», «Техніка пошуку роботи. Співбесіда з роботодавцем», «Оволодій новою професією». Також провідними фахівцями пропонувалось Позивачу пройти профдіагностичне тестування для визначення навичок, покликання, здібностей

Також, до посилань Позивача у адміністративному позові на п. 8) ч.1 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», п.9) ч. 1 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», то ОСОБА_1, як вбачається з його персональної картки, було проведено профорієнтацію не одноразово.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про зайнятість населення» реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб'єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.

Для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Згідно до п. 19 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 для осіб, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) більш як 12 місяців, підходящою є робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за попередньо здобутими професіями (спеціальностями може бути підходящою за умови підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості з урахуванням потреби ринку праці. Для осіб, які бажають відновити труд о в;, діяльність після тривалої (більш як 12 місяців) перерви (крім осіб, яким до досягнення встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку залишилося два і менше роки), підходящою роботою також є участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, які відповідають їх освіті, професії (спеціальності), професійному досвіду, зокрема за спорідненими професіями.

Тому, твердження ОСОБА_1 про те, що Харківський міський центр зайнятості не сприяв йому у підборі підходящої роботи та не провів його професійну орієнтацію, на думку суду, є хибним, не заснованими на фактичних обставинах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Харківський міський центр зайнятості, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, сприяє ОСОБА_1 здійснюючи активний пошук роботи, вживає цілеспрямованих заходів до працевлаштування безробітних.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідним вказати, що прийом ОСОБА_1 18.07.2017 р. здійснювався в межах правового поля у відповідності до Закону України «Про зайнятість населення», а дії відповідача були законними.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином не обґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України про визнання дій незаконними - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2017 року.

Суддя Спірідонов М.О.