Справа № 6317/11/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2011-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 серпня 2011 р. № 2а- 6317/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

суддів - Кухар М.Д., Сліденко А.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.,

прокурора - Здор М.О.,

представників

позивача - Малахова Ю.Л.,

відповідача, ДП "Харківцукорзбут" - не прибув,

відповідача, ТОВ "ПФД-Хим" - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Прокурора Київського району м.Харкова в інтересах Держави в особі Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова
до Державного підприємства "Харківцукорзбут", Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФД-Хим"

простягнення коштів за нікчемним правочином
встановив:

Прокурор Київського району м. Харкова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив 1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПФД-ХИМ»на користь Державного підприємства «Харківцукорзбут»все отримане по угоді, а саме грошові кошти у розмірі 252.891.507,15грн., 2) стягнути з Державного підприємства «Харківцукорзбут»на користь держави грошові кошти у розмірі 252.891.507,15грн.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив наступне. Укладений між ДП «Харківцукорзбут»та ТОВ «ПФД-Хим»спірний договір поставки від 24.11.2010р. №1011241 не відповідає вимогам закону, бо і сам договір, і податкові накладні та видаткові накладні, виписані на виконання цього договору поставки підписані не посадовими особами ТОВ «ПФД-ХИМ», а іншими особами. Окрім того, прокурор наголошував на відсутності доказів руху товару від продавця до перевізника та покупця, а також документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження цукру ДП «Харківцукорзбут», що свідчить про факт безтоварності угоди. Посилаючись на перелічені обставини, прокурор просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Позивач, Державна податкова інспекція у Київському районі міста Харкова повністю погодився з мотивами, наведеними прокурором в позові, і просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державна підприємство «Харківцукорзбут»письмових заперечень проти позову не подав, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином. Проте, до суду уповноваженого представника не направив, причин поважності неприбуття не повідомив.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПФД-Хим»письмових заперечень проти позову не подав, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином. Проте, до суду уповноваженого представника не направив, причин поважності неприбуття не повідомив.

За таких обставин, суд доходить висновку, що справа підлягає вирішенню на підставі наявних в ній документів, так як матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а завданням адміністративного судочинства України згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і неухильне дотримання судом вимог даної норм процесуального закону є обов'язковим в кожній адміністративній справі, а тому спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників позивача та прокурора, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідач, Державне підприємство «Харківцукорзбут»пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання-юридичної особи, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з ідентифікаційним кодом - 23764023, на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) знаходиться в ДПІ у Київському районі м. Харкова. Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПФД-Хим»також пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання-юридичної особи, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з ідентифікаційним кодом - 34384843.

Як з'ясовано судом, 24.11.2010р. між відповідачем ДП «Харківцукорзбут»(в якості покупця) та відповідачем, ТОВ «ПФД-Хим»(в якості постачальника) було укладено договір поставки № 1011241, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець -прийняти й оплатити Товар (цукор) відповідно до додатків, які є невід'ємними частинами Договору. Додатками до договору передбачено, що умови поставки визначаються і розуміються у відповідності до Інкотермс-2000 -EXW (зі складу виробника: ТОВ «Сахара», смт. Кирнасівка, Вінницька обл.; смт. Марянівка, Волинська обл., Гороховський цукровий завод; смт. Красносілка, Вінницька обл., Красносільський цукровий завод; смт. Наркевичі, Хмельницька обл., Наркевицький завод).

З посиланням на реквізити спірного правочину ТОВ «ПФД-Хим»на адресу ДП «Харківцукорзбут»були виписані податкові накладні №1213 від 13.12.2010р. на загальну суму 169.070.000,00грн. (в т.ч. ПДВ -28.178.333,33грн.), №1221/3 від 21.12.2010р. на загальну суму 38.500.000,00грн. ( в т.ч. ПДВ -6.416.666,67грн.), № 1221/1 від 21.12.2010р. на загальну суму 83.862. 562,50грн. (в т.ч. ПДВ - 13.977.093,75грн.), № 1221/2 від 21.12.2010р. на загальну суму 236.975.970,00грн. (в т.ч. ПДВ -39.495.995,00грн.).

За матеріалами справи перелічені податкові накладні були віднесені ДП до складу податкового кредиту з ПДВ, що підтверджено долученими до справи документами, які в розумінні ст.70 КАС України, Закону України «Про ПДВ»та Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є належними та допустимими доказами, а саме: декларацією ДП «Харківцукорзбут»з ПДВ за грудень 2010р. разом з додатками та актом перевірки ДПІ у Київському районі міста Харкова від 18.03.2011р. №908/18-010/23764023.

Окрім того, з наявних у справі доказів випливає, що з посиланням на спірний правочин ДП здійснило оплату на користь ТОВ безготівкових коштів 252.891.507,15грн. Вказані обставини підтверджені банківською випискою про рух коштів на рахунку ДП «Харківцукорзбут»за період з 01.01.2010р. по 11.03.2011р.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203).

Системно проаналізувавши норми чинного законодавства, суд відзначає, що правові наслідки невідповідності правочину наведеним вище умовам визначені законодавцем, зокрема, в ст.228 Цивільного кодексу України та ст.208 Господарського кодексу України.

Так, згідно з ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228); у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч.3 ст.228).

З огляду на приписи Кримінального кодексу України в кореспонденції з положеннями ч.1 ст.228 ЦК України суд наголошує, що вчинення платником податків діяння по укладенню правочину, спрямованого на порушення інтересів Держави у сфері оподаткування, утворює собою склад злочину, що передбачений ст.191 або ст.212 Кримінального кодексу України.

Належних та допустимих в розумінні КАС України та КПК України доказів притягнення посадових (службових) осіб ДП «Харківцукорзбут»або ТОВ «ПФД-Хим»до кримінальної відповідальності за ст.191 або ст.212 Кримінального кодексу України матеріали справи не містять, а відтак, суд не знаходить підстав для погодження з доводами прокурора про нікчемність спірного правочину.

При цьому, суд бере до уваги, що на вимогу суду прокурором не подано жодних доказів здійснення належного нагляду в порядку Закону України «Про прокуратуру»та КПК України за вирішенням компетентними суб'єктами права питання про порушення кримінальних справ за ознаками складів злочинів, що передбачені ст.209 КК України та ст.212 КК України, а також здійсненням досудового слідства по кримінальним справам, порушеним органом внутрішніх справ України за ознаками злочинів, що передбачені ч.5 ст.191 КК України та ч.1 ст.358 КК України.

Оглянувши спірний договір № 1011241 від 24.11.2010р. та додатки до нього від 24.11.2010р., від 01.12.2010р., від 21.12.2010р. суд зауважує, що відповідно до умов оглянутого договору ТОВ «ПФД-Хим»(Постачальник) взяв на себе зобов'язання передати (продати), а ДП «Харківцукорзбут»(Покупець) взяв зобов'язання прийняти у свою власність (придбати) та оплатити цукор у кількості 9.633,0тон за ціною 7350,00грн. за 1 тону на складі виробника ТОВ «Сахара»(термін відвантаження до 30.11.2010р.), цукор-пісок у кількості 32.912,5 тон за ціною 7.685,00грн. за 1 тону на складі ВАТ «Горохівський цукровий завод» (термін відвантаження до 21.12.2010р.), цукор-пісок у кількості 35.776,10 тон за ціною 7.700,0 грн. за 1 тону на складі ТОВ «Наркевицький цукровий завод», ТОВ «Красносільський цукровий завод»(термін відвантаження до 31.12.2010р.).

З'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими по справі доказами, суд бере до уваги, що згідно з висновками спеціаліста НДЕКЦ при ГУМВСУ в Харківській області №27 від 08.02.2011р. та №40 від 17.02.2011р. підписи на первинних документах, складених у спірних правовідносинах від імені ТОВ «ПФД-Хим», виконані не ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а іншими особами.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б засвідчували наявність у ТОВ «ПФД-Хим»дійсного волевиявлення на здійснення поставки товару на користь ДП «Харківцукорзбут», що суперечить ст.203 ЦК України.

При вирішенні спору, суд зауважує, що відповідно до п.п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом -Правила №363) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та шляхові листи вантажного автомобіля. У разі доставки вантажним автомобільним транспортом, таким документом є товарно-транспортна накладна за формою № 1-ТН, яка затверджена Наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.95 р. № 488/346. На ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його одержувача (стосовно фактичного отримання товару).

Пунктом 11.5 Правил №363 передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Оцінивши наявні у справі документи, суд зауважує, що листом від 20.01.2011р. за вих. №1101211 ДПІ «Харківцукорзбут»повідомило ДПІ у Київському районі міста Харкова про відсутність факту транспортування товару.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази фактичного переміщення товару, у той час як умови щодо фізичного переміщення товару та сам процес фізичного переміщення товару є звичайною практикою укладення та виконання договорів купівлі-продажу товарів (постачання товарів).

Також, суд бере до уваги наявну в матеріалах справи довідку ТОВ «Наркевицький цукровий завод»від 03.03.2011р., згідно з якою місткість складських приміщень заводу складає 18.000тон, за період 2010р. цукор реалізовувався на ТОВ Фірму «Астарта Київ»та на ТОВ «Астарта Трейд»; пояснення головного бухгалтера означеного заводу Параскевич О.В. та фінансового директора заводу Грищук І.К., згідно з якими в період з 2009 року по 2010 рік з ДП «Харківцукорзбут»та ТОВ «ПФД-Хим»жодних договорів щодо продажу та зберігання цукру не укладалося, посадові особи вищевказаних підприємств їм невідомі; лист ВАТ «Горохівський цукровий завод»від 06.02.2011р. №74, згідно з яким ВАТ у 2008-2011р.р. договори купівлі-продажу, збереження цукру з ТОВ «ПФД-Хим»не укладало, відвантаження продукції не здійснювало, розрахунків не проводило; ухвалу Господарського суду Вінницької області від лютого 2002р. по справі №260/5-42 про затвердження ліквідаційного балансу та припинення юридичної особи ВАТ «Красносільський цукровий завод».

В силу приписів ст.11 ЦК України суб'єкт права при здійсненні своїх прав зобов'язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2 ст.11); не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3 ст.11); при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.4 ст.11).

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ані ДП Харківцукорзбут», ані ТОВ «ПФД-Хим»при реалізації цивільних прав та обов"язків шляхом укладання спірного правочину не дотримались засад розумності та добросовісності, оскільки при укладанні правочину на суму 528.408.532,50грн. ДП та ТОВ не організовано відрядження працівників підприємств до місць зберігання товару, не огранізовано перевірку фізичної наявності та якості товару (хоча цукор-пісок в силу фізичних властивостей є річчю матеріального світу, котра потребує дотримання чітко визначених умов зберігання), не організовано перевірку повноважень осіб, котрі підписували первинні документи від імені ТОВ «ПФД-Хим», не організовано проведення претензійно-позовної роботи, не вжито жодних організаційно-правових заходів на забезпечення зберігання цукру-піску, а сам цукор -пісок начебто зберігався за місцемрозташування ліквідованого ще в 2002р. суб'єкта господарювання (ВАТ «Красносільський цукровий завод».

Разом з тим, як встановлено судом, первинні документи, що були складені з посиланням на спірний правочин, відображені ДП в бухгалтерському та податковому обліках даного суб'єкта господарювання.

З цього приводу суд зазначає, що за визначенням ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

За матеріалами справи, у спірних правовідносинах відповідач, ДП «Харківцукорзбут»включив до складу податкового кредиту з ПДВ податок за складеними від імені ТОВ «ПФД-Хим»податковими накладними, що за приписами ст.7 Закону України «Про ПДВ»невідвортно спричиняє заниження суми податку, що належить сплатити в бюджет. Вказана обставина в сукупності з зібраними судом доказами свідчить про наявність в діях ДП при укладанні спірного правочину мети, суперечної інтересам держави в сфері оподаткування.

З долучених до справи документів витікає, що у спірних правовідносинах відповідачем, ТОВ «ПФД-Хим»без фактичного проведення господарської операції були виписані податкові накладні з ПДВ, внаслідок чого від Державного підприємства отримано 252.891.507,15грн. Вказана обставина в сукупності з зібраними судом доказами свідчить про наявність в діях ТОВ при укладанні спірного правочину мети, суперечної інтересам держави в сфері оподаткування.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосувати приписи ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, відповідно до яких якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

Оскільки у спірних правовідносинах обидві сторони правочину діяли з метою суперечною інтересам держави як учасника податкових правовідносин, то з відповідачів належить стягнути на користь Держави все отримане ними за спірним правочином, а також все належне до отримання за спірним правочином.

Прокурор помилково, всупереч закону, на вказані обставини при підготовці адміністративного позову уваги не звернув, через що не забезпечив в повному обсязі захисті інтересів Держави у спірних правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою вимогою про стягнення коштів в дохід Державного бюджету України прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у сфері публічно-правових відносин, то поданий позов належить задовольнити в частині зазначеної вимоги.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом прокурор в тексті позовної заяви не навів жодних мотивів наявності правових підстав для стягнення у спірних правовідносинах коштів на користь ДП «Харківцукорзбут». В судовому засіданні прокурор доказів, які б доводили обґрунтованість вимоги в цій частині до суду не подав. Протокольні ухвали Харківського окружного адміністративного суду, постановлені з даного питання, були залишені прокурором без виконання.

За таких обставин, вимога прокурора про стягнення коштів на користь ДП «Харківцукорзбут»підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов прокурора Київського району міста Харкова в інтересах Держави в особі ДПІ у Київському районі міста Харкова до Державного підприємства "Харківцукорзбут", Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФД-Хим" про стягнення коштів за нікчемним правочином - задовольнити частково.

Визнати недійсним укладений між Державним підприємством "Харківцукорзбут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПФД-Хим" договір поставки від 24.11.2010р. №1011241 з урахуванням додатку №1 від 24.11.2010р., додатку №2 від 01.12.2010р., додатку №3 від 21.12.2010р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФД-Хим" (ідентифікаційний код - 34384843; місцезнаходження - 83007, Україна, Донецька область, місто Донецьк, вул.Жмури,буд.1, корп.203, кімната 1106) на користь Державного бюджету України отримані за договором поставки від 24.11.2010р. №1011241 кошти в сумі 252.891.507 (двісті п'ятдесят два мільйона вісімсот дев'яносто одна тисяча п'ятсот сім) грн. 15коп. та вартість товару за договором поставки від 24.11.2010р. №1011241 в розмірі 528.408.532 (п'ятсот двадцять вісім мільйонів чотириста вісім тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 50коп.

Стягнути з Державного підприємства "Харківцукорзбут" (ідентифікаційний код - 23764023; місцезнаходження - вул. Гаршина, 9, м. Харків, 61002) на користь Державного бюджету України кошти в сумі 275.517.025 (двісті сімдесят п'ять мільйонів п'ятсот сімнадцять тисяч двадцять п'ять) грн. 35коп.

В решті вимог адміністративний позов - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова виготовлена 16.08.2011р.

Головуючий суддя О.В. Старосєльцева

Суддя М.Д. Кухар

А.В. Сліденко