Справа № 824/144/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/144/16-а
Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.
Суддя-доповідач: Курко О. П.

12 вересня 2017 року

м. Вінниця
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П.
суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2015 та березні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошових коштів.
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Статтею 197 КАС України, зокрема п.1 ч. 1, встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що наказом військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату від 19 березня 2014 року №38 капітан ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду "офіцер відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_2 " з 19.03.2014 року (т.1, а.с.17).
Наказом військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату від 16 липня 2014 року №129 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував поза штатом та прибув після лікування з госпіталю (військова частина НОМЕР_1 м. Чернівці), звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 червня 2014 року №39 у запас за пунктом "д" (у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань) частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" направлено для зарахування на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області й виключено із списків особового складу військкомату та всіх видів забезпечення (т.1,а.с.18).
22 липня 2014 року позивач звернувся до військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою вх. № Д-93 від 24.07.2014 року, в якій просив провести з ним остаточні розрахунки по всім видам забезпечення (т.1, а.с.19).
31 липня 2014 року на підставі роздавальної відомості № 284 за липень 2014 року ОСОБА_1 фактично виплачено 1002,81 грн. грошового забезпечення.
05.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 31.07.2014 р. за вх. № Ж-117, в якій просив надати йому повідомлення про нараховані суми, належні йому при звільненні (т.1,а.с.21).
08 серпня 2014 року відповідачем на заяву ОСОБА_1 від 31 серпня 2014 року надано детальний розрахунок виплат, які йому належали при звільненні, згідно якого ОСОБА_1 виплачено на руки 1002,81 грн. за період з 01 липня 2014 року по 16 липня 2014 року (т.1, а.с.23).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 41 від 20.02.2015 р. внесено зміни до п. 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 129 від 16.07.2015 та зазначено: пункт 1 наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16 липня 2014 року № 129 доповнити абзацом: "Відповідно до абзацу 3 пункту 1.4 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 34 доби невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік".
Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку №1585 від 25.02.2015 р. по роздавальній відомості №75 капітану ОСОБА_2 виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2014 рік при звільненні в сумі 3220,65 грн. (т.1, а.с.60, т.2, а.с.104).
Судом першої інстанції у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України було витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою спірних правовідносин.
Дослідженням письмових доказів особової справи капітана запасу ОСОБА_1 встановлено, що наказом начальника Хмельницького вищого артилерійського командного училища № 201 від 01.08.1988 року ОСОБА_1 , зараховано курсантом вказаного училища. 04 вересня 1988 року ОСОБА_1 , прийняв військову присягу. Наказом МО України № 186 від 21.06.1992 року ОСОБА_1 присвоєне військове звання лейтенант, наказом командира 38 АК № 068 від 21.06.1994 року присвоєно військове звання старший лейтенант, наказом командира 38 АК № 067 від 21.06.1997 року присвоєно військове звання капітан. З урахуванням даних послужного списку видно, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України з 01.08.1988 року по 16.09.2008 року. (а.с. 126-132).
Із змісту свідоцтва про хворобу № 28 від 29.05.2008 року видно, що капітан ОСОБА_1 з урахуванням захворювань, обмежено придатний до військової служби. (а.с. 117-118).
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08 серпня 2008 року № 448 звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту "в" (за станом здоров`я) капітана ОСОБА_1 (а.с. 115).
Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2008 року № 225 капітана ОСОБА_1 звільненого наказом Командувача Сухопутних військ ЗС України від 08 серпня 2008 року № 448 звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту "в" (за станом здоров`я), відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками мічманами Збройних Сил України, з 16 вересня 2008 року вважати здавши справи та посаду і з 16 вересня 2008 року вважати виключити з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити на військовий облік до Чернівецького МВК м. Чернівці. (т. 2 а.с. 116).
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "про часткову мобілізацію", Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" капітан ОСОБА_1 призваний із запасу на військову службу з 19 березня 2014 року.
Наказом Чернівецького обласного військового комісара від 19 березня 2014 року №38 відповідно до мобілізаційного призначення капітан ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду "офіцер відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_2 " з 19.03.2014 року. (т.1, а.с.17).
Наказом військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату від 16 липня 2014 року №129 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував поза штатом та прибув після лікування з госпіталю (військова частина НОМЕР_1 м. Чернівці), звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 червня 2014 року №39 у запас за пунктом "д" (у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань) частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" направлено для зарахування на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області. З 16 липня 2014 року виключено із списків особового складу військкомату та всіх видів забезпечення. (т.1,а.с.18, т. 2 а.с. 198.).
22 липня 2014 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою вх. № Д-93 від 24.07.2014 року, в якій просив провести з ним остаточні розрахунки по всім видам забезпечення. (т.1, а.с.19).
Із змісту роздавальної відомості № 284 від 31.07.2014 року видно, що ОСОБА_1 за липень 2014 року донараховано та виплачено 1002,81 грн. грошового забезпечення. (а.с. 20).
05.08.2014 року на адресу Чернівецького ОВК надійшла заява ОСОБА_1 від 31.07.2014 р. за вх. № Ж-117, в якій просив надати йому повідомлення про нараховані суми, належні йому при звільненні. (т.1 а.с.21).
07.08.2014 року за № 3597 та 08.08.2014 року за № 3638 відповідачем на заяву ОСОБА_1 від 05.08.2014 року надано лист відповідь та детальний розрахунок виплат, які йому належали при звільненні, згідно якого ОСОБА_1 виплачено на руки 1002,81 грн. за період з 01 липня 2014 року по 16 липня 2014 року. (т.1 а.с.23).
Щодо виплати ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік ІНФОРМАЦІЯ_3 , то суд першої інстанції встановив, що письмовими доказами підтверджено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 41 від 20.02.2015 року було внесено зміни до пункту 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 129 від 16.07.2015 року та зазначено: пункт 1 наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16 липня 2014 року № 129 доповнити абзацом: "Відповідно до абзацу 3 пункту 154 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 34 доби невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік".
Із змісту розрахунку компенсації за невикористану відпустку №1585 від 25.02.2015 року видно, що на виконання наказу № 41 від 20.02.2015 року головним спеціалістом ВФЗ службовцем ЗСУ Стадник О.М. 24.02.2015 року проведено розрахунок компенсації за невикористану відпустку капітану ОСОБА_1 , який склав 3358,35 грн., а з урахуванням відповідних утримань до виплати підлягає 3220,65 грн (т. 1 а.с. 90 ).
Згідно нарахувальної відомості № 74 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Чернівецького МВК за лютий 2015 року видно, що капітану ОСОБА_2 нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2014 рік в сумі 3220,65 грн. Вказана сума перерахована платіжним дорученням № 379 від 24.02.2015 року (т. 1 а.с. 150).
Із змісту роздавальної відомості № 75 на виплату компенсації за невикористану відпустку військовослужбовцям Чернівецького МВК за лютий 2015 року видно, що ОСОБА_2 нарахована сума до видачі 3220,65 грн. яка одержана позивачем. Згідно штампу до ордера № 1 за 02 місяць 2015 року (т. 2 а.с. 79).
Відповідно до розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 наданого Чернівецьким ОВК від 16 січня 2016 року № 17 видно, що ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 3358,35 грн., яка увійшла в загальну суму доходу.
29.12.2015 року на адресу Чернівецького ОВК надійшла заява ОСОБА_1 від 24.12.2014 року за вх. Д-140, в якій позивач просив надати йому повідомлення про нараховані суми, належні йому при звільненні.
Із змісту заяви видно, що ОСОБА_1 звертаючись із вказаною заявою погодився з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано наказ та згідно розрахунку компенсації № 1585 від 25.02.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_4 26.02.2015 року по роздавальній відомості № 75 йому було виплачено заборговану компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік в сумі 3220,65 грн., як за 34 доби невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік. Оскільки позивач не погодився з нарахованою сумою, звернувся до відповідача із вказаною заявою.
Чернівецьким ОВК розглянуто заяву ОСОБА_1 від 29.12.2015 року (вх. № Д-140) та листом від 11.01.2016 року № 75 надано відповідь про те, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" проведено розрахунок та виплачена компенсація за невикористану відпустку в розрахунку 1/12 частини за кожен повний календарний місяць до кінця календарного року (т. 2 а.с. 16).
Дослідженням розрахунку № 54 вислуги років військовослужбовця капітана ОСОБА_1 , проведеного начальником відділу соціального забезпечення та контролю соціальних виплат фінансово економічного управління КСВ ЗСУ від 27.04.2016 року встановлено, що календарний строк служби з 01.08.1988 року по 16.09.2008 року станом на 16.09.2008 року становить 20 років 01 місяць 15 днів. З 19.03.2014 року по 16.07.2014 року станом на 16.07.2014 року становить 00 років 03 місяці 27 днів. Загальна вислуга станом на 16.07.2014 року становить 20.05.12 років.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 20.02.2015 р. внесено зміни до п. 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 129 від 16.07.2015 року та зазначено: пункт 1 наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16 липня 2014 року № 129 доповнити абзацом: "Відповідно до абзацу 3 пункту 1.4 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 34 доби невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік".
Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку №1585 від 25.02.2015 р. по роздавальній відомості №75 капітану ОСОБА_2 виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2014 рік при звільненні в сумі 3220,65 грн (т.1, а.с.60, т.2, а.с.104).
При цьому відповідач зазначає, що під час вказаного розрахунку керувався абзацом 2 частини 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової службі обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.
Виходячи з зазначеної норми закону при призові на військову службу ОСОБА_3 набув права на щорічну основну відпустку строком 1/12 частини від 45 днів за кожен повний місяць до кінця року (45/І2*9=33,75), тобто 34 дня.
Відповідно до абзацу 2 частини 14 вказаного Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. Відповідно проведено нарахування та виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2014 рік в сумі 3220,65 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами. (т.2 а.с. 74-79, 99-102).
Водночас в матеріалах справи відсутні відомості про те, що наказ № 41 від 20.02.2015 року, яким внесено зміни до п. 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 129 від 16.07.2015 року не оскаржувався в адміністративному та судовому порядку.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з данним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження протиправної бездіяльності відповідача та, відповідно, завдання відповідачем моральної шкоди.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Чернівецький обласний військовий комісаріат у своїй діяльності керується Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", Законом України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" іншими закони України, а також прийнятими відповідно до них указами Президента України та нормативно-правовими актами щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі-закон №2011-XII) продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ регулюється Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом МО України 11.06.2008 № 260 (зареєстрованого в МЮ України 14 липня 2008 року за №638/15329) (далі Інструкція).
У пункті 1.3 Інструкції зазначено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).
Пунктом 1.7 Інструкції передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.
Відповідно до пункту 1.9 Інструкції видно, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 1.10 Інструкції передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, загальна вислуга років у позивача станом на 16 липня 2014 року становить 20 років 5 місяців та 12 днів.
Відтак, ОСОБА_1 мав право на тривалість щорічної основної відпустки 45 календарних днів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за 34 доби з 45 діб невикористаної відпустки.
Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2014 рік у сумі 1086,52 грн. та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2014 рік у сумі 1086,52 грн. підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 41697,60 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
Відповідно до Закону України від 25.03.92 pоку № 2232-ХП "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон) військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.
Статтею 2 Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Оскільки військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу, то посилання апелянта на ст. 116 та 117 КЗпП є безпідставними.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ регулюється Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329).
Відповідно до п. 1.10. вказаної інструкції грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, aлe не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання. Відповідно до вказаної норми передбачений трьохрічний термін виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення (до яких відноситься і компенсація за невикористану відпустку), з дня виникнення права на їх отримання. Право на отримання такої компенсації у позивача виникло в день виключення його зі списків особового складу військкомату, тобто 16.07.2014 р.
Наказом військового комісара Чернівецького обласного військовогокомісаріату № 41 від 20.02.2015 р. внесено зміни до п. 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 129 від 16.07.2015 р. та зазначено: пункт 1 наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16 липня 2014 року № 129 доповнити абзацом: "Відповідно до абзацу З пункту 154 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 34 доби невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік".
Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку № 1585 від 25.02.2015 р. по роздавальній відомості № 75 капітану ОСОБА_2 26.02.2015 виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2014 рік при звільненні в сумі 3220,65 гри.
Таким чином, ОСОБА_1 була вже виплачена компенсація за невикорастанні дні щорічної відпустки.
Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 41697,60 грн. задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 грошових коштів та відшкодування моральної шкоди на суму 6000,00 грн., завданої протиправною бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2014 рік, суд зазначає наступне.
Статтею 23 Цивільною Кодексу України встановлений перелік в чому саме полягає моральна шкода:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно абз. 2 п. 5 Постанови № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Посилання апелянта на те, що Чернівецький обласний військовий комісаріат унеможливив безкоштовне лікування ОСОБА_1 у Чернівецькому військовому шпиталі спростовуються матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи, під час проходження військової служби у 2014 році капітан ОСОБА_3 неодноразово направлявся командуванням військового комісаріату для лікування до військової частини НОМЕР_1 . Крім того, апелянт особисто підтверджує та вказує у своїх позовних матеріалах, що станом на 15.07.2014 він був виписаний з госпіталю та був визнаний працездатним, у нього ліквідовані симптоми захворювання, досягнуто клінічної та ендоскопічної ремісії захворювання НВК.
Відтак, позивачем не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю відповідача, не обґрунтовано її розмір та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується.
Окрім того, апелянтом не надано належних доказів на підтвердження протиправної бездіяльності відповідача, та відповідно завдання відповідачем моральної шкоди.
Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими.
У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошових коштів скасувати.
Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чернівецького ОВК щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2014 рік у сумі 1086,52 грн. Стягнути з Чернівецького ОВК на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 11 днів щорічної основної відпустки за 2014 рік у сумі 1086,52 грн. В решті позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.
Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.