Справа № 758/9688/17
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/9688/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року cуддя Подільський районний суд міста Києва Васильченко О. В. , розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

20.07.17 ОСОБА_2 пред'явила у суді позов до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 14.03.2017 ОСОБА_2 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років. Проте, 11.04.2017 нею було отримано відповідь на її заяву, якою відповідач відмовив їй у призначенні пенсії за вислугою років, обґрунтувавши це тим, що її спеціальний стаж є недостатнім, оскільки проходження позивачем інтернатури є включається до спеціального трудового стажу.

Таку відмову позивач вважає неправомірною, та такою, що порушує її права на соціальне забезпечення. У зв'язку з цим, вона просить суд визнати дії позивача щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, проходженні інтернатури в четвертій міській лікарні міста Ворошиловград в період з 16.08.1989 по 27.07.1990рр. неправомірними, зобов'язати призначити позивачу таку пенсію, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача направив до суду свої письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що з у позивача наявний трудовий стаж 24 роки 9 місяців 4 дні (на день подання заяви про призначення пенсії). Оскільки стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років у ОСОБА_2 станом на 01.04.2015р. менший 25 років, станом на 31.12.2015р. менший 25 років 6 місяців, станом на день звернення менший 26 років, підстав для призначення такого виду пенсії немає. У зв'язку з цим, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 14.03.2017 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років.

Листом № 21712/02 від 11.04.2017 Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надано відповідь, якою відмовлено у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років, з підстав недостатності спеціального трудового стажу, що унеможливлює призначення такого виду пенсії.

Цим Листом відповідач також зазначив, що трудовий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугою років складає 24 роки 9 місяців 4 дні.

А також повідомлено, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад роботи на яких дає право на пенсію за вислугою років, затверджених постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 (зі змінами) не передбачені, зокрема, врахування періодів проходження інтернатури.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що датою звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_2 є - 14.03.2017р. Відтак до правовідносин, що виникли застосуються наступні показники необхідного трудового стажу та віку, що надають право на цей вид пенсії.

Згідно п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту (тобто з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років).

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Відтак на день звернення із заявою про призначення відповідної пенсії вона перебувала у віці 53 років.

Відповідно до Постанови КМУ від 04 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», до таких посад належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_2 з 16.08.1989 по 27.07.1990рр. вона прийнята для проходження однорічної інтернатури з акушерства та гінекології у Четверту міську лікарню м. Ворошиловграду (Центральна міська лікарня № 4 як вбачається з печатки) та у подальшому звільнена у зв'язку з її проходженням.

Варто відзначити те, що факт перейменування м. Ворошиловград на м. Луганськ та відповідну область є загальновідомим фактом, що не потребує доведення. Даний факт підтверджено відповідним Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про перейменування міста Ворошиловграда і Ворошиловградської області» від 04 травня 1990 року.

Наказом МОЗ України № 385 від 28.10.2002 затверджено також Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров'я, відповідно до якого передбачена посада лікаря-інтерна (п. 35), яка відноситься до категорії лікарів-спеціалістів.

Згідно з наказом МОЗ України від 19.09.1996 № 291 «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації» лікарі-інтерни після закінчення вищих медичних закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації отримують диплом лікаря-спеціаліста та для проходження інтернатури зараховуються до штатів закладів охорони здоров'я, на базі яких вони проходять інтернатуру на посадах лікарів-інтернів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою» № 1418 від 29 грудня 2009 року передбачено, що до стажу роботи, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років включається час роботи в державних і комунальних закладах охорони здоров'я на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою.

Положеннями п. 5 даного Порядку встановлено, що документом для визначення стажу роботи, який дає право на отримання надбавки за вислугу років, є трудова книжка та інші документи, які, згідно із законодавством, підтверджують стаж роботи.

Аналіз наведених вище норм свідчить, що підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді лікаря та працівника середнього медичного персоналу, у закладі віднесеному до закладів охорони здоров'я, при наявності загального стажу зазначеного в пункті «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач працював лікарем-інтерном в період з 16.08.1989 по 27.07.1990рр., що становить 11 місяців 12 днів спеціального трудового стажу позивача.

Відтак, враховуючи стаж роботи позивача лікарем-інтерном у Четвертій міській лікарні м. Ворошиловграду, що складає 11 місяців 12 днів, стаж роботи ОСОБА_2 станом на день звернення до відповідача про призначення пенсії - 14.03.2017, складає 25 років 8 місяців 15 днів.

Саме такий стаж роботи визначає позивач в поданій нею позовною заявою, та саме такий трудовий стаж без урахування періоду проходження інтернатури (11 місяців 12 днів), визнає відповідач у поданих ним запереченнях.

В поданих до суду запереченнях відповідачем не наведено належної аргументації, з посиланням на норми чинного законодавства, які вказують на наявність підстав для відмови у зарахуванні позивачу періоду з 16.08.1989 по 27.07.1990рр. до роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, у зв'язку з проходженням інтернатури.

Відтак, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

Згідно з положенням ч. 2 пункту «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме: до досягнення віку (тобто 55 років), встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту (тобто не менше 25 років 6 місяців).

Відтак, станом на 1 січня 2016 року позивач хоча і перебувала у віці 53 років, за рахунок того, що у неї був наявний трудовий стаж, що надає право на отримання пенсії за вислугою, 25 років 8 місяців 15 днів, вона мала право на призначення їй пенсії за вислугою років, із заявою про призначення якої вона звернулась до відповідача 14.03.2017р.

Згідно ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, на виконання вимог ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу з відповідача в розмірі 7000 грн. 00 коп. з огляду на наступне.

Відповідно ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 90 КАС України до витрат на правову допомогу належать витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Перш за все варто зазначити, що факт перебування ОСОБА_2 у правовідносинах з Адвокатським об'єднанням «Чудовський та партнери» щодо надання правової допомоги, підтверджено відповідним Договором № б/н про надання правової допомоги від 01.06.2017р.

До суду також надані докази того, що ОСОБА_4, яка підписала з ОСОБА_2 вказаний договір від імені Адвокатського об'єднання «Чудовський та партнери» є адвокатом.

Також, правовідносини по представництву ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтверджені відповідною нотаріально посвідченою довіреністю.

Факт оплати послуг по Договору № б/н про надання правової допомоги від 01.06.2017р. в розмірі 7000 грн. 00 коп. підтверджено Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1/17.

Однак, на підставі як вказаного Договору від 01.06.2017р., так і довіреністю, ОСОБА_2 уповноважила адвоката ОСОБА_4 здійснювати представництво її інтересів в органах та установах, зокрема але не виключно в судових процесах, надавати консультації та здійснювати підготовку проектів документів в інтересах позивача, а також надавати окрім зазначено значну кількість правових послуг різного виду.

З огляду на це, факт оплати позивачем на користь ОСОБА_4 правових послуг в розмірі 7000 грн. 00 коп., не свідчить про те, що вказані правові послуги були надані позивачеві саме в межах розгляду даної справи.

Варто також наголосити, що розгляд даної справи здійснюється в межах скороченого провадження, відтак, адвокат ОСОБА_4 не могла брати участі в судових засіданнях, у здійсненні окремих процесуальних діях, а в матеріалах справи відсутні заяви, які б свідчили про її ознайомлення з ними.

Відтак, зважаючи на те, що розмір правової допомоги, яку просить стягнути з відповідача позивач значно перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах, з матеріалів справи не вбачається, що витребовувану суму позивач сплатила саме щодо розгляду даної справи, а також зважаючи на особливості розгляду адміністративної справи в скороченому провадженні, що унеможливлює частково виконання необхідних умов згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в цій частині позовних вимог необхідно позивачеві відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159, 160, 162, 163, 165, 167, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, проходженні інтернатури в Четвертій міській лікарні міста Ворошиловграду в період з 16.08.1989 по 27.07.1990рр., протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14.03.2017р., зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, проходженні інтернатури в Четвертій міській лікарні міста Ворошиловграду в період з 16.08.1989 по 27.07.1990рр.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень нуль копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя О. В. Васильченко