Справа № 734/1035/17
Суддя: Бараненко С. М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/734/20/17 Справа № 734/1035/17
ПОСТАНОВА

іменем України

12 вересня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Бараненко С.М.,
за участю:
секретарів судових засідань Москалюк О.Є. та Колоколуши Н.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Калюжного А.П., Полтєва Є.О. та Дорожинської А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності,
В С Т А Н О В И В:
із адміністративним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 , у якому просить:
визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії;
скасувати рішення Міністерства оборони України № 19 від 24 лютого 2017 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року.
Так, позовні вимоги мотивовані тим, що з 1982 року по 1984 року позивач проходив військову службу. Під час проходження служби отримав вогнепальне осколкове поранення лівої гомілки, що в подальшому призвело до розвитку ''Невірно консолідованого перелому кісток середньої третини лівої кінцівки. Після травматичного деформуючого артрозу лівого гомілко-ступневого суглобу ІІ-ІІІ ст. ПФС ІІ-ІІІст., помірне порушення функції опори та ходи". Відповідно до протоколу Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.04.2013 № 1040 було встановлено, що поранення та захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків проходження військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до рішення МСЕК від 275.06.2013 року позивачу встановлена 3 група інвалідності вперше, в зв`язку із отриманням поранення контузія, захворювання так пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК № 0111371 серії АБ від 27 червня 2013 року.
07 липня 2015 року повторно встановлено 3 групу інвалідності в зв`язку із отриманням поранення контузія, захворювання так пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії довідка АВА 014225 від 01.08.2015 року.
28 липня 2016 року підтверджено 3 групу інвалідності в зв`язку із отриманням поранення контузія, захворювання так пов язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії довідка МСЕК АВА 014949 від 28.07.2016року.
За період з моменту отримання інвалідності Міністерством Оборон України жодних грошових виплат позивачу здійснено не було, попередніх одноразових нарахувань та процентів в зв`язку з втратою працездатності не отримував.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.08.2016 року за № 5/3463с, позивачу було передано витяг з протоколу від 19.08.2016 №71 засідання комісії з розгляду питань, пов`язань із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідносЛ осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 №71, комісією «розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову і призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військові служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №359 «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким була встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13 №975, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
У зв`язку з викладеним, відмовити у призначенні одноразової грошові допомоги особам відповідно до списку: 16. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата звільнення - 24.07.1984 року, дата встановлення інвалідності 27.06.2013).
Позивач вважає, що така відмова є протиправною та просить задовольнити його позовні вимоги. Також в судовому засіданні позивачем був наданий військовий квиток серії НОМЕР_1 в якому зазначено, що ОСОБА_1 при виконання військового завдання отримав вогнепальне поранення лівої гомілки з осколковим переломом кістки.
Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях (а.с.25-31).
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву, в якій розгляд справи просив провести без його участі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.03.1982 по 24.07.1984 проходив військову службу. Згідно наказу Начальника 408 Окружного військового ордена Червоної зірки госпіталю від 24.07.1984 № 294 (а.с.20) постановою військово-лікарської комісії 408 Окружного військового госпіталю (далі - ЛВК 408 ОВГ) від 07.06.1984 на підставі ст.39-б Наказу Міністерства оборони СРСР (далі - МО СРСР) від 03.09.1973 № 135 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним другого ступеня у військовий час. Діагноз: вогнепальний багатоосколковий перелом кісток лівої гомілки в середній треті що неправильно зрісся, з мікроциркуляторними порушеннями та больовим синдромом при помірному порушенні опорної функції кінцівки. Поранення отримано при виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до Наказу МО СРСР від 03.09.1973 № 135 ОСОБА_1 звільнений з дійсної військової служби в запас згідно пункт "Г" ст. 46 (в зв`язку із захворюванням).
Позивача направлено на облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області. Наказом встановлено виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.05.1984 по 24.07.1984, грошову компенсацію за чергову відпустку за шість місяців служби в 1984 році, вихідну допомогу в розмірі 0,5 окладу, одноразову грошову винагороду відповідно до Наказу МО СРСР № 0205-1982 за шість місяців служби в 1984 році.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 23.04.2013 № 1040 встановлено, що вогнепальне поранення лівої гомілки прапорщика у відставці ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про поранення, травму від 07.01.1984 № 44, виданою командиром військової частини пп. 94777 та свідоцтвом про хворобу від 07.06.1984 № 791-х, видано ЛВК 408 ОВГ, що в подальшому призвело до розвитку "Невірно консолідованого перелому кісток середньої третини лівої кінцівки. Післятравматичного деформуючого артрозу лівого гомілко-ступневого суглобу ІІ-ІІІ ст. ПФС ІІ-ІІІ ст., помірне порушення функції опори та ходи".
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.04.2013 №1040 було встановлено, що поранення та захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків проходження військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.06.2013 серії АВ № 0111371 ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності вперше, в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби строком до 01.07.2015.
В подальшому, 07.07.2015 позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності та 28.07.2016 підтверджено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується відповідними довідками.
У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач 19.04.2016 звернувся до військового комісару Чернігівської області із заявою, в якій просив надати йому одноразову грошову допомогу, як інваліду війни ІІІ групи, що отримав поранення при виконанні обов`язків військової служби у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, та додав необхідні документи.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.08.2016 №5/3463с позивачу було надіслано витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 №71 згідно якого йому відмовлено у виплаті грошової допомоги.
Як вбачається з Витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, розглядаючи подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597 "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
У зв`язку з викладеним, відмовити у призначенні одноразової грошові допомоги особам відповідно до списку: 16. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата звільнення - 24.07.1984 року, дата встановлення інвалідності 27.06.2013).
Статтею 72 КАС України визначено підстави для звільнення від доказування, є обставини, встановлені судовим рішенням адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Протоколом №19 від 24 лютого 2017 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомого та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, прийшла до висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, так як Прапорщику у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), документи якого надійшли відповідно до постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 за справою №750/8465/16-а та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року, якого 24.07.1984 звільнено з військової служби та 27.06.2013 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом З групи, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0111371 від 27.062013), оскільки на день його звільнення діяла стаття іігівські 16 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги, Законом України від 04.04.2006 року №3597 «Про внесення змін до Закону Про загальний військовий обов язок і військову службу» який набув чинності 10.05.2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги.
Закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги».
Позивач звертає увагу на те, що його було відповідно до наказу МО СРСР від 03.09.1973 № 135 звільненно з дійсної військової служби в запас згідно пункт "Г" ст. 46 (в зв`язку із захворюванням). Направлено на облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області.
Наказом встановлено виплатити грошове забезпечення з 01.05.1984 по 24.07.1984, грошову компенсацію за чергову відпустку за шість місяців служби в 1984 році, вихідну допомогу в розмірі 0,5 окладу, одноразову грошову винагороду відповідно до Наказу МО СРСР № 0205-1982 за шість місяців служби в 1984 році.
В той же час протоколом №19 від 24.02.2017 зазначено, що «на день його звільнення діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.
Законом України від 04.04.2006 року №3597 «Про внесення змін до Закону «Про загальний військовий обов язок і військову службу» який набув чинності 10.05.2006року, введено виплату одноразової грошової допомоги.
Закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги.».
Станом на 24.07.1984 року такої держави, як Україна ще не було створено, тому твердження відповідача про застосування законів України є необгрунтований та таким, що не відповідає дійсності.
Судами було встановлено, що на момент виникнення права в позивача на отримання одноразової грошової допомоги, правовідносини були врегульовані наступними нормативними актами:
На момент виникнення в позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, правовідносини були врегульовані наступними нормативними актами (рішенням МСЕК від 27.06.2013 року ОСОБА_1 встановлена З група інвалідності вперше, в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК № 0111371 серії АБ від 27 червня 2013року).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у .зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року N 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до статті 1 Закону N 2011-XII, в редакції, що діяла на момет виникнення спірних відносин, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом частини другої статті 16 зазначеного Закону у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищезгаданої статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою № 499 затвердив Порядок, згідно з підпунктом 2 пункту 2 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам 3 групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.
Таким чином, право позивача на отримання одноразої грошової допомоги виникло з моменту встановлення інвалідності, тому висновки Міністерства оборони України щодо не поширення на ОСОБА_1 є невірними.
У відповідності до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу"(далі - Закон № 2232).
Відповідно до ст.41 Закону № 2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011. Зокрема, розділом 2 цього Закону, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.16 Закону № 2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Відповідно до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок № 499) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цієюпостановою.
Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення і захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону № 2011, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив останньому у задоволенні його заяви щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, підлягають задоволенню і відповідно рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24.02.2017 № 19, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби, скасуванню.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАСУ, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Згідно ч.1 ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачає ч.2 ст.8 КАСУ суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набула чинності для України 11.09.1997) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру... ".
Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
За змістом частин 4, 5 ст.11 КАСУ суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Відповідно до ст.86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та скасування рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24 лютого 2017 року № 19, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби та про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності з 27.06.2013 належить задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.11, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії.
Скасувати рішення Міністерства оборони України № 19 від 24 лютого 2017 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційний судом.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення, вступну та резолютивну частини постанови то з дня отримання копії постанови в повному обсязі, апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
Головуючий суддя С.М. Бараненко
Постанова в повному обсязі виготовлена «15» вересня 2017 року.