Справа № 229/2086/17
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Панова Т.Л.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №229/2086/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 08 серпня 2017 року у справі № 229/2086/17 за позовом ОСОБА_3 до поліцейського взводу №1 роти реагування патрульної поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області старший сержант Мєткого Романа Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №788613, винесену поліцейським взводу №1 роти реагування патрульної поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області старшим сержантом Мєтким Романом Миколайовичем.

Зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 340 грн за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що відсутність протоколу перевірки технічного стану легкового автомобіля не суперечить вимогам закону, таким чином відповідач безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 08 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить ПрАТ «СК АСКО ДС» та є легковим автомобілем, що використовується з метою отримання прибутку зі строком експлуатації більше двох років, а отже відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» підлягаю обов'язковому технічному контролю.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин у справі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що факт належності автомобіля юридичній особі не свідчить про те, що він використовується для перевезення пасажирів або вантажів для отримання прибутку.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 01.06.2017 року об 11:40 год. в м. Дружківці с. Горняк Донецької області по вул. Мальцева керував автомобілем RENAULT FLUENCE, державний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівниками патрульної поліції.

Працівник поліції запропонував позивачу пред'явити протокол перевірки технічного стану автомобіля, проте зазначений документ у позивача був відстутній.

01.06.2017 року старшим сержантом взводу №1 роти реагування патрульної поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області Мєтким Р.М. винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БР №788613 відносно позивача, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, і накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с.6)

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 р. № 3353-XII транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Частиною 2 ст. 35 Закону № 3353-XII встановлено, що обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Згідно ч. 3 ст. 35 Закону № 3353-XII обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України (ч. 4 ст. 35 Закону № 3353-XII).

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 35 Закону № 3353-XII періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 (далі по тексту - Порядок № 137) ( в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3 Порядку № 137 періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

За вимогою власника обов'язковий технічний контроль транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку, але не підлягає обов'язковому технічному контролю, проводять за процедурою, визначеною цим Порядком.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, ПРАТ СК АСКО ДП є власником автомобіля: марка - RENAULT, модель - FLUENCE 1.5D, реєстраційний номер НОМЕР_1, тип - Пасажирський - В, рік випуску - 2013, дата реєстрації - 16.05.2013, повна маса - 1777 кг (а.с. 5).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що автомобіль на якому рухався позивач експлуатується на території України з 2013 року з метою отримання прибутку, а відтак відповідно до наведених приписів ст. 35 Закону № 3353-XII та п. 3 Порядок № 137 підлягає обов'язковому технічному контролю кожні два роки.

Пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до підпункту «б» пункту 31.3 розділу 31 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно із ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Наведене дає підстави для висновку, що патрульний поліції Мєткий Р.М., встановивши в діях позивача порушення Правил дорожнього руху, в межах наданих йому повноважень, правомірно склав оскаржувану постанову та застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення вимог ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та п. 31.3 (б) Правил дорожнього руху, а відтак правові підстави для визнання незаконною та скасування постанови серії БР №788613 від 01.06.2017 року відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 08 серпня 2017 року у справі № 229/2086/17 - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 08 серпня 2017 року у справі № 229/2086/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Гаврищук

Л.В. Ястребова