Справа № 824/80/16-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/80/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький Василь Костянтинович

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

13 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, Хотинського районного суду Чернівецької області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області від 20.01.2016 р., яким судді Хотинського районного суду Чернівецькій області ОСОБА_2 відмовлено у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у зв`язку із відставкою; зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити судді Хотинського районного суду Чернівецькій області ОСОБА_2 вихідну неоподатковану допомогу, у звязку із відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 194880,00 грн.

Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, в період часу з 26.01.1993 р. по 25.12.2014 р. позивач працював суддею Хотинського районного суду Чернівецької області.

26.11.2013 р. позивач звернувся із заявою до Верховної Ради України, в якій просив звільнити його з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України. Також 26.11.2013 р. позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про внесення подання про його звільнення з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області у звязку із поданням заяви про відставку.

Вища рада юстиції, розглянувши матеріали про звільнення позивача, 10.12.2013 р. прийняла рішення №1367/0/15-13 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області, у звязку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 р. №59-VIII Про звільнення суддів, у зв`язку із поданням заяви про відставку, звільнено позивача з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області.

На підставі вказаної постанови, 31.12.2014 р. Хотинський районний суд Чернівецької області видав наказ №114-К, яким звільнено суддю Хотинського районного суду Чернівецької області ОСОБА_2. із займаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. Цим же наказом вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за 104 календарних днів невикористаної відпустки.

05.01.2016 р. позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, в якій просив виплатити йому вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, що складає 194880,00 грн.

За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 20.01.2016 р. № 01-04-155 відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги, посилаючись на відсутність відповідного бюджетного призначення, у зв`язку з виключенням норми ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно, тобто у відповідності чинного законодавства відмовлено позивачу у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у зв`язку із відставкою.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Так, з 1992 р. гарантується право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, яке запроваджено згідно із ч.3 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 р. Судді, який пішов у відставку, виплачувалася вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (із змінами, внесеними відповідно до Закону України від 24.02.1994 р. № 4015-XII Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус суддів). Зазначене право є складовою правового інституту, що регулює статус судді у відставці (послідовно розміщалося у розділах та статтях законів, що регулювали статус судді у відставці).

Із набранням чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI) питання вихідної допомоги регулювалося ст. 136 цього Закону, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Законом України від 27.03.2014 р. № 1166-VII Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні цю статтю було виключено.

З 29.03.2015 р. діяла редакція Закону України Про судоустрій та статус суддів, визначена Законом України Про забезпечення права на справедливий суд № 192-VIIІ від 12.02.2015 р., яка взагалі не передбачала виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Зміни відбулись у зв'язку з прийняттям Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 р. № 1402-VIIІ (далі - Закон № 1402-VIIІ), який набув чинності 30.09.2016 р. Зазначеним законом відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою (ст. 143 Закону № 1402-VIIІ).

Відтак, непослідовність прийняття змін до вказаних законів порушило право позивача на отримання вихідної допомоги.

Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII) однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

За змістом ст. 109 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

В силу ч. 6 ст. 111 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII), повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

При цьому, що на час звільнення позивача з посади судді та відрахування позивача зі штату Хотинського районного суду Чернівецької області, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014 р., в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. виключено ст. 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Водночас, рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

Тобто, на момент виходу позивача у відставку, чинним законодавством не було передбачено нарахування та виплата вихідної допомоги.

Разом з тим, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, Законів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (станом на 25.12.2014 р.).

Слід зауважити, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є звільнення у відставку, а не факт подання заяви про відставку.

Таким чинм, оскаржене рішення не може вважатися протиправними, оскільки на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством не передбачено такої виплати, як вихідна допомога, а тому відсутні правові підстави для її виплати відповідачем.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.10.2013 р. №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Тому, виключення статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових на те підстав.

За таких обставин оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.