Справа № 337/3053/17
Суддя: Нещеретна Л. М.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/337/230/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Нещеретна Л.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі, в якому просить визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі щодо припинення виплати пенсії, зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі відновити виплату пенсії з моменту припинення її виплати, стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 640,00 гривень

Позовна заява мотивована тим, що позивач здобула право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 12.12.2012 року серія ААЖ №854775 та № НОМЕР_2, яке видано Пенсійним фондом України. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706 від 20.10.2014 року позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № НОМЕР_3 від 03.12.2014 р. З 01.08.2014 року позивач перебуває на обліку у відповідача. Однак з 01 червня 2017 року відповідач перестав виплачувати позивачу належну пенсію. В липні 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою, у якій просила пояснити причини невиплати пенсії, а також поновити виплати, на що отримала відповідь, згідно якої, виплата пенсії позивачу була зупинена згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Дане рішення приймалось на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сімї та наданої Державною прикордонною службою України інформації про тривалу відсутність за місцем проживання/перебування.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 01.08.2014 року як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2013 р. № 1058. Згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, з 01.06.2017 року виплата пенсії позивачці припинено на підставі пп.4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 (скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи).

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058. З 01.06.2017 року виплата пенсії припинена згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на підставі пп.4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 (скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи).

За обставинами справи між сторонами виник спір щодо законності дій відповідача щодо припинення виплати пенсіє позивачу з 01 червня 2017 року.

Згідно статті 49 ОСОБА_2 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на ОСОБА_2 України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають ОСОБА_2 України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу призупинено згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 24.05.2017 року. Протокол № 35 на підставі пп.4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 (скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи).

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

Припинення виплати позивачу пенсії у звязку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в ОСОБА_2 України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_2 України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 ОСОБА_2 України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 ОСОБА_2 України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району № НОМЕР_3 від 03.12.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої на ім'я позивача, строк дії цієї довідки не зазначено.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України, ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії.

Згідно ч.2 статті 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ч.3 статті 22 ОСОБА_2 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_2 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_2 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_2 України як актом прямої дії.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_2 України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 ОСОБА_2 України ).

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 6 -11, 71, 161, 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2017 року.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2017 року.

Стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 гривень

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Л.М.Нещеретна