Справа № 552/3219/17
Суддя: Турченко Т. В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/3219/17
Провадження № 2-а/552/145/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

Суддів - Миронець О.К., Яковенко Н.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свій позов тим, що в період з травня 1985 року по червень 1987 року він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР у складі прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, які приймали участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. В квітні 1986 року він, при виконанні службового завдання, отримав осколкове поранення та контузію. Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3281 від 24.12.2013 року наявні в нього поранення контузія та захворювання були пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.Рішенням Полтавської МСЕК (довідка №ААА 172399) йому вперше була призначена 2 група інвалідності з 21.01.2014 року, в зв`язку з наявністю поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Вважає, що враховуючи, що він отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст.ст.16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінеті Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Для призначення одноразової грошової допомоги він через Карлівський районний військовий комісаріат звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату для направлення його документів до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Полтавським обласним військовим комісаріатом у складанні висновку про наявність в нього права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України йому було відмовлено з посиланням на відповідне розпорядження Міністерства оборони України (телеграма від 31.01.2017 року вихідний №248/3/6/307). З даною відмовою він не згоден. Тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав. Просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст 122 КАС України справа судом розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Представник позивача Курило П.М. в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.
Представник Полтавського обласного військового комісаріату Муравйов О.В. в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій ппросив слухати справу у його відсутності. Просив суд в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених в запереченнях.
Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином був повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.
Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача Курило П.М., представника Полтавського обласного військового комісаріату Муравйова О.В., представника Міністерства оборони України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що в період з травня 1985 року по червень 1987 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР у складі прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, які приймали участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 (а.с.18-20) та довідкою Карлівського районного військового комісаріату Полтавської області від 12.05.2017 року за №4/110 (а.с.22)..

В квітні 1986 року позивач, при виконанні службового завдання, отримав осколкове поранення та контузію.

Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №193 від 06.11.2013 року (а.с.14) проведенням судово-медичного обстеження ОСОБА_1 виявлений шрам в дільниці правої ключиці, який по своїй морфологічній характеристиці не вступає в протиріччя з механізмом його утворення внаслідок вогнепального осколкового поранення, а по давності може відповідати періоду бойових дій в Афганістані 1986-1987 роках, ная кий вказує обстежуваний.

Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв Міністерства оборони України №3281 від 24.12.2013 року (а.с.13) наявні в ОСОБА_1 , 1967 року народження, наслідком якого став рубець в області внутрішнього краю правої ключиці розмірами 1,7х0,3-0,4 см, що підтверджується актом СМД Карлівського відділення Полтавського обласного бюро СМЕ №193 від 06.11.2013 року, які призвели до розвитку: Стійких віддалених наслідків ЗЧМТ (контузія головного мозку 1986 р.) у вигляді посттравматичної енцефалопатії з вираженим та стійким вестибуло-атактичним, цефалгічним, астено-невротичним синдромами, з 2-х бічною рефлекторно-пірамідною недостатністю. ВСД по змішаному типу. Артеріальною гіпертензією. Ангіопатії сітівки обох очей, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, - поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

21 січня 2014 року позивачу призначена 2 група інвалідності (а.с.11-12).

17 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до військового комісару Карлівського районного війського комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи (а.с.21).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.05.2017 року за №10/990 (а.с.10) йому було відмовлено в нарахуванні та проведенні відповідних виплат.

З даною відмовою позивач не згоден. Тому звернувся в суд з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Суд вважає, що права ОСОБА_1 порушені та підлягають судовому захисту, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 12 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими вКонституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Згідно з частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 12 Порядку 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 12 Порядку 975, керівник уповноваженого органу подає у 15- денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Такий самий порядок визначений і пунктом 7 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №499).

Згідно пункту 7 Порядку №499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Головним розпорядником бюджетних коштів у даному випадку є Міністерство оборони України.

Відтак суд приходить до висновку, що питання позивача, порушене ним у заяві від 17.05.2017 року, відповідачем безпідставно не розглянуто та не вирішено.

Відповідно до положень частини 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», (далі Закону) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Також в ст.2 Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до положень пп.2 п.1 ст.З Закону, дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14 встановлено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, суд звертає увагу, що в своїй постанові від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15 колегія суддів Судової палати а адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відмови Полтавського обласного військового комісаріату у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи з 21.01.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Полтавський обласний військовий комісаріат скласти висновок про наявеість в ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни 2 групи з 21.01.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України необхідно відмовити, оскільки вони є на даний час передчасними, так як відповідач Міністерство оборони України ніяких рішень відносно ОСОБА_1 не приймало (матеріали адміністративної справи з приводу цього питання ніяких відомостей не містить).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи з 21.01.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною.

Зобов`язати Полтавський обласний військовий комісаріат скласти висновок про наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни 2 групи з 21.01.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом десяти днів.

Головуючий суддя Т.В.Турченко
Судді Н.Л.Яковенко
О.К.Миронець