Справа № 819/769/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7516/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Прокуратури Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Прокуратури Тернопільської області в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язати Прокуратуру Тернопільської області надати йому відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано Прокуратуру Тернопільської області надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що висновок про необхідність задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання надати ОСОБА_1 зазначену відпустку судом зроблено передчасно, на підставі доказів, які надані позивачем лише під час розгляду судової справи та які не були долучені ним до заяви про надання соціальної відпустки. Зокрема, ОСОБА_1 до заяви від 25 квітня 2017 року про надання відпустки було долучено копії свідоцтва про народження дитини та наказу директора державного професійно-технічного навчального закладу «Заліщицьке вище професійне училище» № 05-07 від 21 квітня 2017 року «Про припинення дії наказу», який засвідчив вихід дружини позивача на роботу. Під час розгляду справи в суді встановлено, що дружина позивача ОСОБА_3 з 26 квітня 2017 року звільнена з роботи за згодою сторін. У судовому засіданні позивач надав витяг з Єдиного реєстру адвокатів України про поновлення дружиною позивача ОСОБА_3 адвокатської діяльності та довідку Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації № 1435 від 12 травня 2017 року про те, що ОСОБА_3 з 01 лютого 2016 року по 30 квітня 2017 року призначено допомогу при народженні дитини. 09 червня 2017 року позивач повторно подав заяву про надання відпустки для догляду за дитиною, яка на момент прийняття судом оскаржуваної постанови розглянута не була. Таким чином, висновок суду про порушення прокуратурою області прав ОСОБА_1 та необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання надати йому відпустку є передчасним. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що задовольнивши позовну вимогу про зобов'язання надати позивачу відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження прокуратури Тернопільської області та вчинив дії, що належать до виключної компетенції роботодавця. Просить скасувати оскаржувану постанову в частині зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та прийняти нову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити, у решті постанову суду залишити без змін.

Представники відповідача (апелянта) - Вигонна І.В., Козар С.В. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову в частині зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та прийняти нову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити, у решті постанову суду залишити без змін.

Позивач - ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_6 подали заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 призначений на посаду керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області строком на 5 років з 15 грудня 2015 року відповідно до наказу Генерального прокурора України №710к від 03 грудня 2015 року.

25 квітня 2017 року позивач звернувся у Прокуратуру Тернопільської області із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку, згідно зі ст. 18 Закону України "Про відпустки", до цієї заяви ОСОБА_1 долучив копію свідоцтва про народження дитини та копію наказу Державного професійно-технічного навчального закладу "Заліщицьке вище професійне училище" від 21 квітня 2017 року №05-07, яким припинено дію наказу про надання відпуски дружині позивача ОСОБА_3 по догляду за дитиною.

Листом №11/473 вих-17 від 03 травня 2017 року прокуратура Тернопільської області повідомила позивача про те, що відносно нього проводиться службове розслідування за фактом можливої недоброчесності та викриття в отриманні неправомірної вигоди; з метою забезпечення своєчасного, об'єктивного та повного проведення службового розслідування, та враховуючи, що ухвалою Печерського районного суду від 24 березня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, підстав для надання йому зазначеної відпустки немає (а.с.13).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Прокуратури Тернопільської області в наданні ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є правомірною, оскільки на момент звернення з відповідною заявою ним не було надано документів, які б свідчили про вихід матері дитини на роботу, а також про те, що їй припинено виплату допомоги по догляду за дитиною, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що дружина позивача з 25 квітня 2017 року поновила адвокатську діяльність, не отримує допомогу по догляду за дитиною та не перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту і населення Бучацької державної адміністрації.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї; батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.7 ст.179 КЗпП України відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Згідно з ст.181 цього Кодексу відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Ст.2 Закону України "Про відпустки" передбачає, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Відповідно до ст.18 цього Закону після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ч.3-4 ст.18 Закону України "Про відпустки" передбачає, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України "Про відпустки" відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у ч.3 ст.18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Таким чином, приписами чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, чітко регламентовано, що батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за умови незакінчення терміну вказаної відпустки та наявності довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки та виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України (постанова від 01 липня 2014 справа № 21-212а14), та відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2017 року позивач звернувся у прокуратуру Тернопільської області із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до цієї заяви ОСОБА_1 долучив копію свідоцтва про народження дитини та копію наказу Державного професійно-технічного навчального закладу "Заліщицьке вище професійне училище" від 21 квітня 2017 року №05-07, яким припинено дію наказу про надання відпуски дружині позивача ОСОБА_3 по догляду за дитиною.

Листом №11/473 вих-17 від 03 травня 2017 року прокуратура Тернопільської області повідомила позивача про те, що відносно нього проводиться службове розслідування за фактом можливої недоброчесності та викриття в отриманні неправомірної вигоди; з метою забезпечення своєчасного, об'єктивного та повного проведення службового розслідування, та враховуючи, що ухвалою Печерського районного суду від 24 березня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, підстав для надання йому зазначеної відпустки немає (а.с.13).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у вказаному листі як на підставу для відмови у наданні позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зазначає про те, що відносно нього проводиться службове розслідування за фактом можливої недоброчесності та викриття в отриманні неправомірної вигоди; з метою забезпечення своєчасного, об'єктивного та повного проведення службового розслідування, та враховуючи, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, нормами Закону України «Про відпустки» чітко встановлено право батька на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за наявності конкретно вказаних підстав, а саме: незакінчення терміну вказаної відпустки та наявності довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Таким чином, колегія суддів вважає, що така відмова у наданні позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у формі листа з наведеними у ньому підставами свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб та поза межами повноважень, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи усе вищенаведене, відповідно до вимог ст.11 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з метою належного захисту прав та інтересів позивача, а також відповідно до вимог ст.195 КАС України вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки встановлено під час апеляційного розгляду порушення, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, та визнати протиправними дії Прокуратури Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і, як наслідок, належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2017 року про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у спірних правовідносинах суд не вправі зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, на який законом покладено обов'язок прийняття такого, а тому в задоволенні такої вимоги необхідно відмовити.

Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень; із позицією Європейського суду з прав людини викладеною у рішеннях по справах: Класс та інші проти Німеччинивід 6 вересня 1978 року, Фадєєва проти Росії(Заява N 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, Кумпене і Мазере проти Румунії(Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року, Єрузалем проти Австрії, (Заява N 26958/95), Страсбург, від 27 лютого 2001 року,Реквеньї проти Угорщини, (Case of Rekvenyi v. Hungary), (Заява N 25390/94), Страсбург, від 20 травня 1999 року, згідно з якими завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 819/769/17 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Прокуратури Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Зобов'язати Прокуратуру Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2017 року про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про відпустки».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2017 року.