Справа № 465/2931/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7940/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Улицького В. З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року по справі № 465/2931/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить: визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова щодо не нарахування і невиплати щомісячно надбавки до пенсії як примусово переселеному члену сім`ї реабілітованого громадянина, в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27.02.2012; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1, як примусово переселеному члену сім`ї у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум починаючи з 27.02.2012.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії як члена сім`ї репресованої з політичних мотивів родини, розмір якої не відповідає розміру, встановленому пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова щодо не нарахування і невиплати щомісячно надбавки до пенсії як примусово переселеному члену сім`ї реабілітованого громадянина, в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 22.11.2016.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м.Львова здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1, як примусово переселеному члену сім`ї у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум починаючи з 22.11.2016.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вказазну постанову в апеляційному порядку оскаржило Залізничне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У апеляційні скарзі зазначає, що виплата підвищення до пенсії громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, проводиться відповідно до постанови КМ України № 654 від 16.07.2008 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», розмір якої становить 43 грн. 52 коп.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є реабілітованою на підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що стверджується довідкою № 4/5-16356 від 31.03.1992 Інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області МВС України.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Франківському районі м. Львова та отримує пенсію за віком, із врахуванням підвищення до пенсії як член сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані.

У відповідності до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачці передбачена надбавка до пенсії в розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком.

Однак, позивачці нараховують лише доплату в розмірі 43,52 грн., як встановлено п. 2 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 № 654.

Вважаючи такі дії відповідача, щодо виплати доплати, неправомірними звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що підвищення до пенсії, яке виплачується відповідачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу. При цьому, суд застосував положення ст. 99 КАС України в частині строків звернення до суду та визначив дату, з якої слід проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процессуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Із змісту ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» слідує, що підлягають реабілітації всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 %, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегією суддів з`ясовано, що позивачу виплачується підвищення до пенсії в розмірі, встановленому постановою КМ України № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», що становить 43 грн. 52 коп., тобто в розмірі, меншому, ніж той, що гарантований п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 5-рп/2002 від 20.03.2002, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Таким чином, постанова КМ України № 654 від 16.07.2008 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» є підзаконним актом, при цьому норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають вищу юридичну силу, а тому підлягають до застосування у даних спірних правовідносинах.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу, як особі, що реабілітовано, підлягають застосуванню приписи п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не норми постанови КМ України № 654 від 16.07.2008 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції вірно покликався на приписи ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами лише цього Закону, чинним законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, тому слід застосовувати цей розмір.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що відсутність бюджетного фінансування на виплату передбаченого п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підвищення до пенсії не може бути причиною невиконання відповідним суб`єктом владних повноважень покладених на нього зобов`язань, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

При цьому, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 99, 100 КАС України та задоволено позовні вимоги в межах шестимісячного строку.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін. ОСОБА_2 апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року по справі № 465/2931/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_2
ОСОБА_4