Справа № 813/2123/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Справа № 813/2123/17 м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Грень Н.М.,

судді Кухар Н.А.,

судді Хоми О.П.,

секретаря судового засідання Гавірко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, з вимогами:

-визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

-зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 20 серпня 2014 року №413, та Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2016 року №957, відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій. Тож, позивач, з метою відновлення, на його думку, порушених прав та інтересів звернувся з означеним позовом до суду.

Ухвалою судді від 13.06.2017 у даній адміністративній справі було відкрито провадження.

У судових засіданнях представник позивач та позивач позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідача позов не визнали, подали до суду письмові заперечення та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, із наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказів ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 29 квітня 2016 року №1831-о, від 12 жовтня 2016 року №3369-о, Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-IV та з метою реалізації Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року №415ог, ОСОБА_1 було відряджено до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області.

У подальшому, на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 жовтня 2016 року №288дск, від 12 грудня 2016 року №365дск, наказів керівника від 11 червня 2016 року №163дск, від 22 грудня 2016 року №358дск, наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23 вересня 2016 року №047, від 02 грудня 2016 року №064, позивач був залучений до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей й відряджений в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30 березня 2017 року №541/99-99-21-10-01-18д, виданою керівником підрозділу Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції (м.Київ, м.Краматорськ, м.Словянськ) Державної фіскальної служби України, підтверджується, що старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 12.05.2016 року по 24.10.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Крім того, із змісту довідки вбачається, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Тож, як вбачається з наведених вище документів місцем дислокації позивача під час перебування на території проведення АТО був підрозділ оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС Донецької та Луганської областей.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що несення служби позивачем відбувалось на рівні з оперативними працівниками даного підрозділу: у складі добових нарядів на контрольних пунктах вїзду/виїзду (КПВВ) та на стаціонарних КрП, розташованих на першій лінії оборони; у складі зведених мобільних груп, які пересувались вздовж лінії розмежування з метою недопущення незаконного переміщення вантажів.

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України заяву про надання статусу учасника бойових дій та матеріали, які підтверджують його безпосередню участь в антитерористичній операції.

Однак, листом від 28 квітня 2017 року №5908/т/99-99-04-04-01-14 «Про надання інформації» відповідач повідомив позивача про те, що Комісією прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в тому числі колишнім) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у звязку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали.

В матеріалах справи наявні, зокрема: копія Грамоти Станично-Луганської районної державної адміністрації та районної ради, якою нагороджено ОСОБА_1 за сумлінну працю, зразкове виконання службових обовязків та з нагоди Дня Конституції України (15.07.2016р.); копія Листа подяки позивачу від Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації за значний особистий внесок у зміцнення національної безпеки, захист конституційних прав та свобод громадян, інтересів держави, мужність, відвагу, патріотизм та з нагоди Дня захисника України (14.10.2016р.); копія Подяки, що видана ОСОБА_1 за значний особистий внесок у розвиток податкової служби, чесну і сумлінну працю, протидію фінансовим злочинам в зоні проведення АТО, ефективну боротьбу зі злочинністю та захист громадян.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (надалі по тексту - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 5 Закону №3551-ХІІ визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, зєднань, обєднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Як стверджується матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні, позивач був залучений до підрозділу оперативної групи Державної фіскальної служби України при штабі антитерористичної операції для виконання спеціальних (бойових) завдань.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач відповідає вимогам статті 5 Закону №3551-ХІІ та брав участь в антитерористичній операції у підрозділах оперативної групи Державної фіскальної служби України при штабі антитерористичної операції для виконання спеціальних (бойових) завдань, тому він належить до категорії осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Водночас, відповідачем доказів зворотнього до матеріалів справи не надано, а судом при розгляді даної справи таких доказів не встановлено.

Крім того, як уже згадувалось вище, підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій є довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №541/99-99-21-10-01-18д.

Порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2016 року №957 (надалі по тексту - Положення №957).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення №957, Комісія призначена для прийняття рішень про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, розгляду та вивчення поданих заяв та інших матеріалів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України (ДФС), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно із абзацом пятим пункту 2 розділу ІІ Положення, Комісія має право відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав.

Вичерпний перелік підстав для відмови у наданні статусу учасника бойових дій встановлений пунктом 7 розділу ІІ Положення №957, а саме, у разі: відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

У той же час, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у справі, суд дійшов висновку, що рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не містить будь-яку передбачену пунктом 7 розділу ІІ Положення №957 підставу для відмови, а тому позивачу безпідставно було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.

Жодних інших підстав для відмови вказане Положення №957 також не містить й зазначені підстави є вичерпними та не підлягають широкому тлумаченню.

Отже, наявні усі підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1

Щодо вимоги позивача про зобовязання Комісії повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій, то така підлягає лише частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_4 Європи №R (80) 2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі наданні статусу учасника бойових дій за своєю правовою природою є дискреційним.

Із правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13 слідує, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях надання статусу учасника бойових дій, що належать виключно до компетенції Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, а відтак, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути документи про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням відповідних висновків суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваного рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог лише в частині, а тому адміністративний належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28 квітня 2017 року про відмову у наданні ОСОБА_5 статусу учасника бойових дій.

3.Зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути надані ОСОБА_5 документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 426 (чотириста двадцять шість) грн. 67 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий суддя Грень Н.М.

Суддя Кухар Н.А.

Суддя Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 вересня 2017 року.