Справа № 802/1100/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2017 р. Справа № 802/1100/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

Суддів: Альчука Максима Петровича

Воробйової Інни Анатоліївни

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом: ОСОБА_2 до: Державної казначейської служби України про: визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 06.04.2017 звернувся із заявою до державної казначейської служби України з проханням виконати рішення, яке набрало законної сили. До заяви позивачем надано весь перелік документів, що вказаний у Прядку, затвердженого ПКМ №845 від 03.08.2011. Однак, 19.05.2017 отримав лист №5-13/2877-7704 від 12.05.2017 за підписом в.о. директора юридичного департаменту ДКС України, яким було повернуто надісланий позивачем виконавчий лист із доданими документами як такий, що пред'явлено з пропущенням установленого строку та зазначено те, що заявником не надано документів, що підтверджують поновлення чи пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В подальшому, позивач повторно направив заяву із долученям ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016, якою підтверджується та обставина, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, оскільки в даному судовому рішенні детально зазначено коли виконавчий лист пред'являвся до виконання вперше, коли в послідуючому виконавче провадження зупинялось та поновлювалось, і даним судовим рішенням скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, 06.07.2017 позивач повторно отримав від відповідача подані документи на виконання рішення про стягнення коштів на його користь.

В листі про повернення документів від 20.06.2017 №5-13/4078-10605 відповідач зазначив, що неможливо із наданих документів встановити коли виконавчий лист було подано до виконання та обставини переривання строку пред'явлення до виконання виконавчого документу.

Дану поведінку відповідача позивач вважає як протиправну бездіяльність, яка виражена у не вчинені дій щодо виконання рішення суду про стягнення коштів, що грубо порушує його право як заявника, тому звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, виражену у не вчиненні передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дій щодо виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017р. про стягнення коштів в сумі 108070,72 грн. на користь ОСОБА_2;

- зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити перерахування коштів в сумі 108070,72грн. на користь ОСОБА_2 в тримісячний строк з дня надходження на їх адресу рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017р. про стягнення коштів та інших відомостей.

- зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми - 108 070,72грн. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

- повідомити Генерального прокурора України про порушення вимог закону посадовими особами Державної казначейської служби України.

Позивач в судове засідання не з'явився, натомість як слідує із позовної заяви просить суд розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідач уповноваженого представника не направив, про причини неявки суду не відомо. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути дану справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд доходить висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2008р. в адміністративній справі №2а-1157/08 позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення недоотриманої заробітної плати та компенсації втрати частини у зв'язку з порушенням строків її виплати задоволено. Постановлено стягнути з держави в особі Міністерства фінансів України на користь позивачів - 476 987,90 грн., зобов'язавши Державне казначейство України (ДКУ) шляхом списання коштів перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації України (ДСА України) для виплати позивачам - 476 987,90 грн.

В подальшому, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009р. апеляційна скарга ДСА України на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2008 задоволена частково, постанова скасована та прийнята нова.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення недоотриманої заробітної плати та компенсації втрати частини у зв'язку з порушенням строків її виплати задоволено частково, а саме зобов'язано ДСА України нарахувати та виплатити позивачам суми недоотриманої заробітної плати за червень-грудень 2005 року та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати.

30.07.2009р. Хмельницьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист на виконання рішення у справі №2а-1157/08, за яким боржник є ДСА України, стягувачем - ОСОБА_2

Постановою від 28.10.2009р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ за заявою ОСОБА_2 від 05.10.2009р. відкрив виконавче провадження ВП №15642073.

14.03.2014р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 15642073.

03.02.2016р. стягувач звернувся до відділу примусового виконання рішень ДВС МЮУ із заявою, в якій просив повідомити про хід виконавчого провадження. За результатами розгляду такого звернення відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ листом від 15.02.2016р. №М-3173/2-6 повідомив позивача про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

15.05.2016р. Вінницький окружний адміністративний суд постановою, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016р., визнав протиправною та скасував постанову про закінчення вказаного ВП № 15642073.

23.03.2017р. ухвалою Хмельницького міськрайонного суду встановлено спосіб і порядок виконання рішення суду за виконавчим листом №2а-1157/08, а саме стягнуто на користь позивача частину невиплаченої заробітної плати за червень-грудень 2005р. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати на загальну суму 108 070,72грн. з бюджетної програми виконання рішень судів на користь суддів.

06.04.17 позивач, відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, звернувся до Державної казначейської України із заявою про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

До заяви позивачем долучено оригінал виконавчого листа №2а-1157/08; копія постанови Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2008, копія рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009; копія ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія відповіді Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2016.

Однак, листом №5-13/2877-7704 від 12.05.2017р. позивачу повернуто надісланий виконавчий лист із доданими документами, як такий, що було пред'явлено з пропущенням установленого строку та зазначено про те, що заявником не надано документів, які підтверджують поновлення чи переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В подальшому, позивач 24.05.2017 повторно надіслав органові Казначейства повернутий виконавчий документ, із доданими документами та судове рішення про стягнення коштів від 23.03.2017.

Однак, відповідач листом від 26.06.2017р. №5-13/4078-10605 повернув документи ОСОБА_2 та зазначив про те, що неможливо із наданих документів встановити коли виконавчий лист було подано до виконання, обставини переривання строку пред'явлення до виконання виконавчого документа.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначено Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно частини 1 статті 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно частини 2 статті 3 Закону стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», від 21.04.1999 №606-ХIV, який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Також, частиною 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

На виконання вказаних положень Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (надалі - Порядок №845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (пункт 3 Порядку №845).

При цьому, органи Казначейства, у тому числі, вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку (підпункт 2 пункту 4 Порядку №845).

Отже, як вбачається з наведених законодавчих положень, Казначейство вживає встановлені законодавством заходи, які будуть спрямовані на виконання судового рішення, а боржник, у свою чергу, зобов'язаний повідомити Казначейство про заходи, вжиті ним з метою виконання судового рішення.

Надаючи оцінку бездіяльності відповідача суд виходить з наступного.

В силу п. 6 Положення №845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до виконання у строки, встановлені статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження".

На виконання рішення суду позивачем до ДКС України було надано заяву від 06.04.2017 з проханням виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 29.03.2017, якою встановлено спосіб і порядок виконання рішення суду за виконавчим листом №2а-1157/08, а саме стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 частину невиплаченої заробітної плати за червень-грудень 2005 року та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати на загальну суму 108 070, 72 грн. з бюджетної програми "0501150" Виконання рішень судів на користь суддів.

Грошові кошти заявник просив перерахувати на картковий рахунок із зазначенням його номеру. Одночасно із заяви слідує, що позивач просив повідомити його, покликаючись на п. 8 Порядку №845, про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Так, відповідно до положень п. 8 Порядку №845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

З матеріалів справи слідує, що Відповідачем документ було повернуто з тих підстав, що надісланий виконавчий лист із доданими документами, як такий, що було пред'явлено з пропущенням установленого строку та зазначено, що заявником не надано документів, які підтверджують поновлення чи переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017, копія якої була долучена до заяви, з описової частини убачається, що виконавчий лист був отриманий ОСОБА_2 30.07.2009, поданий до відділу Департаменту державної виконавчої служби і за постановою державного виконавця 28.10.2009 було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Далі по тексту судового рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017, самостійно Державною судовою адміністрацією рішення суду не виконано і в даний час в примусовому порядку таке рішення суду залишається не виконаним, що призводить до порушення прав заявника.

Тому суд в своєму рішенні прийшов до висновку про встановлення порядку і способу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009 шляхом стягнення заробітної плати за червень-грудень 2005р. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків, розраховану відповідно до довідки Хмельницького гарнізону за №8 від 22.04.2008 в сумі 108 070,72 грн. на користь ОСОБА_2 з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" у порядку встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників".

Дане судове рішення набрало законної сили 31.03.2017.

Відтак, судовим рішенням чітко установлено, що виконавчий документ пред'являвся до виконання, та станом на 23.03.2017, тобто на дату прийняття ухвали Хмельницьким міськрайонним судом, в примусовому порядку не виконано. З цією метою суд встановив інший спосіб та порядок виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009.

За наведених обставин, суд погоджується з позицією позивача, що відповідачем був формальний підхід до вивчення його заяви як стягувача.

В силу п. 9 Порядку №845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог.

24.05.2017 позивач повторно подав до ДКС України заяву з проханням виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009 та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017, до якої долучено оригінал виконавчого листа, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія відповіді Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2016, копії судових рішень, а саме копія постанови Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2008, копія рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009; копія ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017; копія ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016, за змістом якої убачається, що постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 14.03.2014 ВП №15642073 про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано.

Крім того, як слідує із заяви ОСОБА_2 від 24.05.2017, що спрямована на ім'я голови ДКС України, заявник чітко зазначив, що виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відкрито 28.10.2009, що вказує на своєчасне пред'явлення виконавчого листа до виконання. 15.08.2016 рішенням Житомирського апеляційного адміністративного суду, залишено без змін постанову ВОАС від 15.06.2016 про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14.03.2014.

За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017, як зазначено вище, встановлений спосіб та порядок виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009.

Однак, листом від 26.06.2017 заявнику повторно повернуто виконавчий лист з додатками з тих підстав, що з наданих документів неможливо визначити період переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, та дати його повернення ОСОБА_2 не надано.

Проте, суд не погоджується з позицією відповідача, оскільки долученими до заяви позивача від 26.06.2017 документами чітко убачається, дату пред'явлення виконавчого документу, дата постанови про відкриття виконавчого провадження, постанова про закінчення виконавчого від 14.03.2014, яка визнана протиправною та скасована, а також установлений судовим рішенням, що набуло чинності, спосіб та порядок виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009, на виконання якої видано виконавчий лист.

Відтак, стягувачем надано до ДКС України весь перелік документів, що вказаний у Прядку, затвердженого ПКМ №845 від 03.08.2011 для виконання судового рішення. Натомість у матеріалах справи не міститься жодного доказу про вжиття відповідачем встановлених законодавством заходів, які будуть спрямовані на виконання судового рішення.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що зволікаючи у виконанні дій з прийняття виконавчого документу та перерахування коштів позивачу на виконання судового рішення, Державна казначейська служба України, як суб'єкт владних повноважень, вчинила бездіяльність, яка судом визнається протиправною.

Обов'язковість судових рішень гарантується статтею 124 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини.

Аналогічний правовий підхід викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», в якому Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

У випадку, що розглядається, суд констатує, що жодних обставин, що стали перешкодою у виконанні рішення суду у встановлений законом строку, відповідач не надав.

У контексті вищезазначеного, колегія суддів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (№ 67534/01).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 (№ 60750/00).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26.04.2005 (№ 29439/02).

Таким чином, суд наголошує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню у встановлений законом спосіб та строк.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 у справі №К/800/27980/15.

Частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України , встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані "похідні повноваження".

Враховуючи наведене, на думку суду, перелічені вище критерії щодо вчинення дій на підставі та у межах повноважень суб'єктом владних повноважень не вчинені, що призвело до бездіяльності Державної казначейської служби України щодо не вчинення передбачених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" дій стосовно виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017 про стягнення коштів на користь ОСОБА_2

Визначаючи спосіб захисту позивача суд наголошує, що ч. 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Таким чином, дії Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017 є протиправними, з огляду на що відповідача слід зобов'язати здійснити перерахування коштів в сумі 108070,72грн. на користь ОСОБА_2 в тримісячний строк з дня надходження на їх адресу рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017р. про стягнення коштів та інших відомостей.

При цьому, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Отже, враховуючи допущену протиправну бездіяльність протягом більш ніж три місяці, у стягувача (позивача) наявне право, а у відповідача обов'язок з нарахування та виплати компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З огляду на викладене, суд зобов'язує Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми 108070,72грн. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Щодо вимоги позивача в частині постановлення окремої ухвали та повідомлення Генерального прокурора України про порушення вимог закону посадовими особами Державної казначейської служби України, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Із системного аналізу даної норми права вбачається, що суд, виявивши під час розгляду конкретної справи порушення закону, має право постановити окрему ухвалу та направити її відповідному суб'єкту владних повноважень з метою припинення порушення закону шляхом вжиття останнім заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли такому порушенню.

Вказана норма закону дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Тобто окрема ухвала в адміністративному процесі є способом реагування суду з його ініціативи на випадки виявлення порушення законності та правопорядку суб'єктом владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом вирішення спору по суті.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу позивач посилається на те, що ним, як стягувачем до своєї заяви від 06.04.2017 додано усі необхідні документи та відомості, які визначені п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, а своєю повторною бездіяльністю відповідачем грубо порушені права заявника та вимоги Закону, які виражені у не вчиненні дій щодо виконання рішення суду про стягнення коштів, а тому наявні підстави для винесення окремої ухвали на адресу Генерального прокурора України з повідомленням останнього про грубе порушення закону посадовими особами ДКС України.

Відтак, із позовної заяви вбачається, що підстави для прийняття окремої ухвали співпадають з підставами, покладеними в основу адміністративного позову, тому суд вважає, що покликання позивача про постановлення окремої ухвали є безпідставним, оскільки зазначеним обставинам судом надана оцінку в судовому рішенні за наслідками розгляду адміністративного позову.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач вказаного обов"язку не виконав, з приводу позовних вимог заперечень не подав, правомірність своїх дій не довів, належного представника в судове засідання не направив.

За наведених обставин, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, виражену у не вчиненні дій, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», щодо виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017р. про стягнення коштів в сумі 108 070,72грн. на користь ОСОБА_2.

Зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити перерахування коштів в сумі 108 070,72грн. на користь ОСОБА_2 в тримісячний строк з дня надходження на їх адресу рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.03.2017р. про стягнення коштів та інших відомостей.

Зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми 108 070,72грн. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя/підпис/Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді:/підпис/Альчук Максим Петрович

/підпис/Воробйова Інна Анатоліївна

З оригіналом згідно:

Суддя:

Секретар: