Справа № 803/1127/17
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 803/1127/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Наглій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Другий відділ ДВС м. Луцьк) про визнання протиправною та скасування постанови від 01.07.2014 року ВП №43843285 про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Таранко Д.В., правонаступником якого є Другий відділ ДВС м. Луцьк, від 01.07.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №43843285 про стягнення з ОСОБА_6 22757,27 грн. виконавчого збору в дохід держави. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки прийнята з порушенням строку, передбаченого статтею 28 цього Закону. Виконавче провадження про стягнення виконавчого збору відкрито державним виконавцем 01.07.2014 року, однак за приписами статті 28 цього Закону державний виконавець повинен був відкрити виконавче провадження не пізніше 30.06.2014 року, тобто не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. Як слідує з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №31387898 від 27.06.2014 року, воно було закінчене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку зі сплатою боргу в повному розмірі, про що свідчить повідомлення стягувача №U-371-511596 від 28.02.2014 року. Позивач звертає увагу на те, що заборгованість за кредитним договором, судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що стягнуті з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі виконавчого листа №2-3591, виданого 08.12.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на підставі його рішення від 16.06.2011 року у справі №2-359/11, сплачено в добровільному порядку. Відтак, державна виконавча служба протягом здійснення виконавчого провадження №31387898 не вчиняла будь-яких дій з примусового виконання зазначеного рішення. У зв'язку з цим, незважаючи на сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сплата боржником заборгованості без вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання такого рішення, виключає можливість стягнення виконавчого збору з боржника.

На підставі вищенаведеного позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

В судовому засіданні та в письмовому запереченні проти позову представник відповідача адміністративний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки не вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2014 року ВП №43843285 прийнята з порушення строку, встановленого ч.6 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої оскаржувана постанова прийнята на наступний робочий день, яким є 01.07.2014 року, а не 30 червня 2014 року, що був вихідним днем відповідно до приписів Кодексу законів про працю України. Крім того, представник відповідача зазначила, що 18.07.2017 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54316236 згідно постанови про стягнення виконавчого збору №31387898 від 14.03.2012 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2014 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Таранко Д.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43843285 щодо примусового виконання постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Сотнік І.А. ВП №31387898 від 14.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_6 в користь держави 22757,27 грн. виконавчого збору (а.с.6).

Оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2014 року ВП №43843285 виділено державним виконавцем Таранко Д.В. в окреме провадження на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014 року ВП №31387898 про стягнення солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором в розмірі 226614,63 грн., 850,00 грн. судового збору, 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 48 грн. на оголошення на підставі виконавчого листа №2-3591, виданого 08.12.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання його рішення від 16.06.2011 року у справі №2-3591/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.7-8). Зазначене виконавче провадження закінчене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку зі сплатою боргу в повному розмірі, про свідчить повідомлення стягувача №U-371-511596 від 28.02.2014 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 7 статті 28 цього Закону встановлено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи слідує, що державний виконавець Таранко Д.В. відкрив виконавче провадження ВП №43843285 про стягнення виконавчого збору 01.07.2014 року. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що державний виконавець пропустив строк відкриття виконавчого провадження, передбаченого ч.7 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження про стягнення виконавчого збору було відкрите саме на наступний робочий день після закінчення виконавчого провадження, яким є не 30.06.2014 року, як вказує позивач, а 01.07.2014 року. 30 липня 2014 року був неробочим днем, оскільки відповідно до статті 67 Кодексу законів про працю України святковий день, 28 червня 2014 року, припадав на суботу, який є вихідним днем, тому вихідний день, 28 червня 2014 року, переносився на 30 червня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч.3 ст.25).

Судом встановлено, що позивач протягом строку, наданого державним виконавцем для самостійного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 року у справі №2-3591/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором вчасно не виконала, однак рішення суду виконане добровільно в повному розмірі, про що повідомив стягувач державного виконавця повідомленням №U-371-511596 від 28.02.2014 року (а.с.22).

Згідно з ч.1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються, про що зазначено у ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження".

Заходами примусового виконання рішень відповідно до статті 32 цього Закону є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в даному випадку не вчинялися. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 28 січня 2015 року у справі №3-217гс14 (924/205/13-г), що має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставне відкриття державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Таранко Д.В. виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 в користь держави 22757,27 грн. виконавчого збору, а тому оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43843285 від 01.07.2014 року слід визнати протиправною та скасувати.

Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 640,00 грн., сплачений квитанцією №0.0.841590710.1 від 04.09.2017 року (а.с.2).

Керуючись статтями 160 ч.3, 162, 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Таранко Д.В. від 01.07.2014 року ВП №43843285 про відкриття виконавчого провадження.

Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена в повному обсязі 15 вересня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук