Справа № 2-а/447/45/16,447/1243/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5888/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у справі №447/1243/16-а за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради Львівської області, третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.06.2016 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Миколаївська районна державна адміністрація, просив визнати протиправним і скасувати рішення від 19.02.2016 №106 5-ї сесії 7-го скликання Миколаївської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін в генеральний план м. Миколаєва»; визнати протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області щодо невнесення до Генерального плану м.Миколаїва Львівської області змін в частині вказання в ньому між вулицями Болоня та Сагайдачного вулиці Кузнєцова з шириною дороги 5 метрів, яка є єдиним постійним проїздом до будинковолодіння ОСОБА_4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Миколаївську міську раду Миколаївського району Львівської області внести до Генерального плану м.Миколаїва Львівської області зміни в частині вказання в ньому між вулицями Болоня та Сагайдачного вулиці Кузнєцова з шириною дороги 5 метрів, яка є єдиним постійним проїздом до будинковолодіння ОСОБА_4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Миколаївський районний суду Львівської області від 15.07.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, просять скасувати постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 15.07.2016 та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно з Державним актом від 27.02.1997 НОМЕР_1 на плані зовнішніх меж земельної ділянки від А до Б та В до Г вказано землі ОСОБА_6, а від Б до В - спільний заїзд шириною 3,5м, тому позивач має можливість заїзду до власної земельної ділянки. Вулиця Кузнєцова у м.Миколаєві відсутня. Дії щодо надання земельної ділянки та внесення до Генерального плану відносяться до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, тому суд не може перебирати на себе такі повноваження, у зв'язку з чим є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про протиправність рішення Миколаївської міської ради №106 від 19.02.2016. Окрім того, після оформлення позивачем відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси позивач повинен у способи, визначені у ст..152 ЗК та 16 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідач, третя особа та апелянти повноважених представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на набрання законної сили постановою від 01.07.2014 Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/11002/13, згідно якої встановлено протиправність ліквідації відповідачем своїм рішенням №310 від 30.08.2011 вулиці Кузнєцова і скасоване це протиправне рішення, відповідач не вжив жодних заходів для відновлення вказаної вулиці, а навпаки проявляє бездіяльність та рішення про відмову щодо невнесення до Генерального плану м. Миколаєва Львівської області змін в частині вказання в ньому між вулицями Болоня та Сагайдачного вулиці Кузнєцова з шириною дороги 5 метрів, яка є єдиним постійним проїздом до будинковолодіння гр.ОСОБА_4, тим самим продовжуючи обмеження його права власності на безперешкодне використання його майна.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_4 на підставі Державного акта від 27.02.1997 (бланк серії НОМЕР_1) на право приватної власності на землю, виданого Миколаївською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №265, є власником земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (нова адреса, стара адреса - АДРЕСА_1), цільове призначення: «для будівництва і обслуговування житлового будинку» - 0,10 га, «для ведення садівництва» - 0,02га.

Єдиним постійним проїздом до вказаного житлового будинку є ґрунтова дорога шириною 5 метрів по вул.Кузнєцова у м.Миколаєві Львівської області, розташована між вулицями Болоня та Сагайдачного, згідно проекту забудови від 08.06.1988 житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/11002/13 від 01.07.2014 задоволено вимоги позивача та визнано протиправним та скасовано рішення ІХ-ої сесії 6-го демократичного скликання Миколаївської міської ради Львівської області «Про впорядкування вулиць м.Миколаєва» №310 від 30.08.2011 (а.с.11).

На реалізацію даного судового рішення 17.12.2015 ОСОБА_4 подано в Миколаївську міську раду Львівської області клопотання, згідно якого просив внести до Генерального плану м.Миколаєва Львівської області зміни, вказавши в ньому вулицю Кузнєцова, про результати розгляду клопотання, вжиті за ним заходи, прийняті рішення та/або вчинені дії повідомити на вказану адресу з наданням копій підтверджуючих документів (а.с.15).

За результатом розгляду даного клопотання п'ятою сесією сьомого скликання Миколаївської міської ради Львівської області прийнято Рішення №106, яким відмовлено гр.ОСОБА_4 у внесенні змін в Генеральний план м. Миколаєва в частині вказання в ньому вулиці Кузнєцова у зв'язку із завершенням розроблення Генерального плану м. Миколаєва та відсутності детального плану території (а.с.18).

Вважаючи таке рішення та бездіяльність відповідача щодо невнесення в Генеральний план м.Миколаєва Львівської області вказаних змін протиправними, ОСОБА_4 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до п.41 та п.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно з ч.1 ст.59 вказаного Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що такі рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №3038-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Частиною 1 статті 16 Закону №3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3038-VI Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (ч.2 ст.17 Закону №3038-VI).

Відповідно до ч.5 ст.17 Закону №3038-VI виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

З матеріалів справи встановлено, що Рішенням ІX-ої сесії 6-го демократичного скликання Миколаївської ради Львівської області від 30.08.2011 №310 надано згоду на ліквідацію вулиці Кузнєцова в м.Миколаєві Львівської області, яка повинна бути розташована між вулицями Сагайдачного та Болоня, фактично не прокладена і на даній вулиці зареєстрований один житловий будинок №79-а (а.с.12).

Згідно з листом Відділу архітектури та містобудування від 01.03.2013 №01-06/11 наданих на звернення ОСОБА_6 щодо скасування проїзду (вул.Кузнєщова) в кварталі малоповерхової житлової забудови К-3 гідно генплану м.Миколаєва, детальний план щодо реконструкції забудови чи внесення змін в проект забудови цієї території впродовж останнього періоду часу не розроблявся. Згідно будівельних паспортів на забудову земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виданих районним архітектором у 1974 та відповідно 1988 роках, значиться проїзд шириною 5 метрів для забезпечення доступу до присадибних ділянок. З огляду на вище наведене, вважають анулювання чи скасування зазначеного проїзду як такого, недопустимим з містобудівної точки зору (а.с.13).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014, яка набрала законної сили, вказане Рішенням ІX-ої сесії 6-го демократичного скликання Миколаївської міської ради Львівської області визнано протиправним та скасовано. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно будівельних паспортів на забудову земельних ділянок ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_4 значиться проїзд шириною 5 м для забезпечення доступу до присадибних ділянок. Як видно з листів Управління Держземагентства у Миколаївському районі Львівської області за №318 від 12.03.2013 року та Державної інспекції сільського господарства у Львівській області за №1898/3-21-8 від 25.03.2013 року ліквідація проїзду, який зазначений у будівельних паспортах, є необґрунтованою.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до листа Миколаївської міської ради Львівської області від 29.09.2014 №02-12/1680 за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на предмет влаштування дороги між вулицями Болоня і Сагайдачного, відповідно до рішення 1-го пленарного засідання 16-ої сесії 6-го скликання №903 від 22.01.2013 створено комісію для вивчення вищезазначеного питання, якою 29.01.2013 проведено виїзне засідання та висунуто ряд пропозицій щодо можливості прокладення заїзду до власного житлового будинку, тоді як такий містобудівною документацією м.Миколаєва до земельної ділянки ОСОБА_4 не передбачено (а.с.110).

У листі Миколаївської міської ради від 06.04.2015 №02-16/689, наданого на звернення ОСОБА_6 зазначено, що в Генеральному плані м.Миколаєва вулиця Кузнєцова не вказана (а.с.14).

Листом Миколаївської міської ради Львівської області від 20.01.2016 №02-13/58 ОСОБА_4 у відповідь на клопотання позивача від 17.12.2015 повідомлено про неможливість внесення змін до Генерального плану м.Миколаєва вулиці Кузнєцова, яка є єдиним постійним проїздом до житлового будинку АДРЕСА_2, оскільки до завершення Львівським апеляційним адміністративним судом судового розгляду у справі №876/11002/13 Миколаївською міською радою Львівської області частину вказаної вулиці передано у приватну власність (а.с.16).

19.02.2016 Миколаївська міська рада Львівської області приймає оскаржуване позивачем рішення №106 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін в генеральний план м.Миколаєва» в якому зазначає, що оскільки Генеральний план м.Миколаєва в даний час повністю виготовлений та проходить експертизу а також те, що кошти на роботи по внесені зміни в Генеральний план міста в міський бюджет на 2016 рік не передбачались та відмовляє позивачу у внесені змін в Генеральний план м.Миколаєва в частині вказання в ньому вулиці Кузнєцова.

Згодом, 24.06.2016 десятою сесією сьомого скликання Миколаївської міської ради Львівської області прийнято рішення №208 «Про затвердження Генерального плану м.Миколаєва», яким вирішено затвердити містобудівну документацію «Генеральний план м.Миколаєва» та вважати таким, що втратив чинність Генеральний план м.Миколаєва, затверджений Рішенням Львівської обласної ради народних депутатів від 05.07.1983 №298.

З наданого на запит суду апеляційної інстанції викопіювання Генерального плану міста Миколаєва, на якому нанесена вул.Болоня, судом апеляційної інстанції встановлено, що вулиця Кузнєцова відсутня.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що незважаючи на скасування постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 Рішення Миколаївської міської ради Львівської області №310 від 30.08.2011 про ліквідацію вулиці Кузнєцова в м.Миколаєві Львівської області, містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м.Миколаєва, вказана вулиця не була передбачена, подане позивачем клопотання (17.12.2015) про внесення змін у Генеральний план м.Миколаєва було зреалізовене відповідачем у спосіб прийняття рішення про відмову в задоволенні з підстав відсутності коштів, а тому враховуючи обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини суд приходить до переконання, що відповідачем не враховано висновків, викладених у рішенні Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 та не дотримано вимоги ст.17 Закону №3038-VI (розроблення Генерального плану населеного пункту в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів), прийнято 19.02.2016 протиправне рішення №106.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вказані обставини, зважаючи на конституційне повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, а також на обов'язковість судових рішень, які набрали законної сили, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядаючи заяву ОСОБА_4 та виносячи Рішення №106 від 19.02.2016 Миколаївська міська рада Львівської області не дотрималась вимог чинного законодавства та прийняла рішення без врахуванням принципів, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, що призвело до порушення прав позивача, а тому таке не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

На переконання суду апеляційної інстанції, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради щодо невнесення до Генерального плану м.Миколаїва Львівської області змін в частині вказання в ньому між вулицями Болоня та Сагайдачного вулиці Кузнєцова та визнання протиправним і скасування рішення від 19.02.2016 №106 5-ї сесії 7-го скликання Миколаївської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін в генеральний план м. Миколаєва», яким слід внести до Генерального плану м.Миколаєва вулицю Кузнєцова є вимогами взаємопов'язаними та взаємовиключними, задоволення однієї з яких виключає доцільність задоволення іншої.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням апелянтів, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, до компетенції суду не входить вирішення питання про зобов'язання колегіального органу приймати на сесії конкретне рішення щодо внесення змін в Генеральний план м.Миколаєва, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, не може приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб'єкта владних повноважень, проте в силу завдань адміністративного судочинства та повноважень адміністративного суду при вирішенні справи належними способом захисту позивача є зобов'язання Миколаївську міську раду Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 17.12.2015 про внесення змін до генерального плану м.Миколаєва Львівської області.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм процесуального права, однак порушено норми матеріального права в частині втручання в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у справі №447/1243/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №106 від 19.02.2016 п'ятої сесії 7-го скликання Миколаївської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо внесення змін в генеральний план м. Миколаєва».

Зобов'язати Миколаївську міську раду Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 17.12.2015 про внесення змін до генерального плану м.Миколаєва Львівської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повний текст Постанови складено 18.09.2017