Справа № 161/3150/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7392/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №161/3150/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Національної поліції України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі-Управління), Національної поліції України, просив визнати незаконною відмову Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03.02.2017 №148/01/29-2017 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності у період проходження служби; зобов'язати відповідача здійснити нарахування (розрахунок) та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із травмою, заподіяною під час виконання ним службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», виходячи із 150-кратного розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2017.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності в результаті встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 січня 2017 року про призначенні та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок втрати ним працездатності та прийняти рішення відповідно до розділу ІV Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року; присуджено на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позову, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 в частині відмови та в цій частині прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції. Таким чином, вважає, що у процесі нарахування та виплати допомоги (виділення коштів) приймають безпосередню участь обидва відповідачі. Оскільки судом першої інстанції встановлено наявність права позивача на отримання одноразової грошової допомоги та незаконність відмови у її виплаті, то в даному випадку не вчиненими відповідачами діями залишаються нарахування та виплата цієї допомоги у визначеному законом розмірі, а не повторний розгляд заяви та прийняття рішення за наслідками її розгляду. Відтак, вважає, що друга позовна вимога є цілком підставною, обґрунтованою і мала бути задоволена судом першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання ним службових обов'язків суперечить вимогам чинного законодавства та є протиправними, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з втратою працездатності, причиною якої є наявність у нього захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та подав усі документи для її призначення і виплати. Однак, з метою належного захисту порушених прав позивача та виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, суд першої інстанції вважає за необхідне зобов`язати Управління повторно розглянути заяву позивача від 23.01.2017 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності в результаті встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ та прийняти відповідне рішення відповідно до розділу ІV Порядку №4. Крім цього, вимога до Національної поліції України про зобов'язання здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов'язків, на переконання суду першої інстанції, до задоволення не підлягає, оскільки у відповідності з пунктом 2 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги чи про відмову в її призначенні приймається керівником територіального органу поліції, у якому проходив (проходить) службу поліцейський.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції частково не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 10 серпня 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ та в період з 07.11.2015 до 14.03.2016 в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 14.03.2016 № 53о/с ОСОБА_2 звільнено з 14.06.2016 зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Вислуга років на день звільнення складає: в пільговому обчислення - 27 років 09 місяці 26 днів, в календарному обчислення - 25 років 06 місяці 29 днів, що підтверджується копією витягу з послужного списку (а.с.43).

Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ ТМО МВС України по Волинській області №36 від 26.02.2016 ОСОБА_2 встановлено захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків (акт про нещасний випадок № 1 від 03.04.2012) (а.с.8).

Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА № 386005 від 30.03.2016 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності є травма пов'язана з виконання службових обов'язків (а.с.7). Ступінь втрати професійної працездатності - 40 відсотків (а.с.6 зворот).

23.01.2017 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Національної поліції у Волинській області з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання отриманого під час виконання ним службових обов'язків (а.с.4).

Листом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03.02.2017 вих. №148/01/29-2017 ОСОБА_2 відмовлено у виплаті такої одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що причини за яких встановлена інвалідність не відповідають причинам, за умови настання яких призначається та виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію». Водночас вказано, що виплата одноразової грошової допомоги можлива у разі відповідності висновку МСЕК, постанови ВЛК випадкам, визначеним статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.20).

Вважаючи вказану відмову незаконною, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Пунктом 3 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: III групи - 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до абз. 2, 3 п.15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами п.15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членами їх сімей, інших осіб.

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який є чинним (далі - Порядок №850).

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», положенням якого кореспондує Порядок № 850.

Водночас, з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону №580-VIII, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 не суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України №850.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №4 у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання ОГД є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, згідно з свідоцтва про хворобу №36 від 26.02.2016, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №014204 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА №386005 від 24.05.2016, 30.03.2016 позивача обстежено Волинською обласною МСЕК та встановлено ІІІ групу інвалідності, з ступенем втрати працездатності 40%, встановлено травму (захворювання) пов'язану з виконанням службових обов'язків (акт про нещасний випадок (ф Н-1) №1 від 03.04.2012).

Таким чином, з 30.03.2016 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку інвалідністю, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до п.5 Розділу ІІІ Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги (п.1 Розділу ІV Порядку № 4)

Пунктом 2 Розділу ІV Порядку № 4 встановлено, що керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відтак, виходячи з наведених вимог законодавства, для призначення грошової допомоги у разі встановлення інвалідності працівник поліції (колишній працівник міліції) повинен подати до територіального органу поліції, у якому він проходив службу, документи, зазначені в пунктах 3 та 5 вказаного Порядку, зокрема, заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, що позивачем було зроблено. При цьому, на Головне управління Національної поліції у Волинській області як орган, у якому проходив службу позивач та з якого був звільнений, покладено обов'язок по проведенню процедурних дій по оформленню відповідних документів та вирішення питання про виплату такої допомоги.

На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що покликання відповідача на не відповідність причин з яких встановлено інвалідність причинам, за умови настання яких призначається та виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах встановлених Законом №580-VIII (інвалідність внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в ОВС, а не в поліції), як на підставу для відмови у виплаті такої допомоги позивачу, є помилковим, оскільки право на отримання допомоги, механізм призначення і виплати такої передбачено як Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком №40, так було передбачено й Законом України «Про міліцію» та Порядком №850.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання ним службових обов'язків, суперечить вимогам чинного законодавства та є протиправними, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з втратою працездатності, причиною якої є наявність у нього захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, подано усі документи для призначення і виплати такої.

Водночас, щодо позовної вимоги зобов'язати Національну поліцію України, Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату позивачу вказаної одноразової грошової допомоги, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами абзацу 1 пункту 2 Розділу IV Порядку № 4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Письмове повідомлення про відмову у призначенні позивачу спірної грошової допомоги було направлено ОСОБА_2 листом від 03.02.2017, що узгоджується з наведеними положеннями Порядку №4, мотиви відмови - не відповідність причини за яких встановлено інвалідність причинам, за умови яких призначається та виплачується одноразова допомога. Отже, причиною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги не була неповнота чи протиріччя у поданих документах.

Таким чином, враховуючи право позивача на призначення і виплату спірної грошової допомоги, з огляду на встановлені обставини справи і положення законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача за встановлених судом обставин є зобов'язання Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із травмою, заподіяною під час виконання ним службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», виходячи із 150-кратного розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2017, про що позивач вказав у заявленому ним позові.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога до Національної поліції України про зобов'язання здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов'язків, до задоволення не підлягає, оскільки у відповідності з пунктом 2 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги чи про відмову в її призначенні приймається керівником територіального органу поліції, у якому проходив (проходить) службу поліцейський.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що має місце невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що є підставою для скасування в частині постанову суду першої інстанції.

Щодо судових витрат, то суд першої інстанції вірно вирішив питання їх розподілу.

Керуючись статями 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №161/3150/17 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 січня 2017 року про призначенні та виплату одноразової грошової допомоги та в цій частині прийняти нову, якою зобов'язати Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити нарахування (розрахунок) та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із травмою, заподіяною під час виконання ОСОБА_2 службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», виходячи із 150-кратного розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2017.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №161/3150/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повний текст Постанови складено 18.09.2017