Справа № 804/3266/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 р. Справа № 804/3266/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Пасічник Т.В.
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач) з позовними вимогами про:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Дніпропетровській області No138 о/с від 18.04.2017 року про звільнення за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0108035), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції;
- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0108035) оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.
24.07.2017 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, за змістом якої просить визнати неправомірним та скасувати пункт 1 наказу ГУМВС України у Дніпропетровській області № 1550 від 14.04.2017 р. про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1.
В обґрунтуванні позову зазначено, що позивач з 27.08.2013 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України, 07.11.2015 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1 о/с був прийнятий на службу до Національної поліції Проте, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 18.04.2017 року № 138 о/с позивача було звільнено.
16.03.2017 року позивачу було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що, на думку позивача, і стало підставою для проведення службового розслідування, яке прийшло до хибного висновку, а саме: про порушення службової дисципліни, вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», присяги працівника поліції, абз.1,2 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що предявляються до професійно-етичних якостей поліцейського та застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідно до наказу No138 о/с від 18.04.2017 року.
Також позивач зазначив, що станом на день видачі наказу про накладення дисциплінарного стягнення №138 о/с від 18.04.2017 року та подання позову, вироку суду про визнання його винним у інкримінованому правопорушення не було.
Крім того, з 13.04.2017р. по 25.04.2017р. позивач перебував на лікарняному, про що йому було видано довідку про непрацездатність та про це він повідомляв свого керівника. Позивач звертає увагу, що повинен був приступити до служби 26.04.2017 р., але 18.04.2017 р. був звільнений зі служби. При цьому, позивач посилається на те, що при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції відповідачем було порушено ст. 16 Дисциплінарного статуту, оскільки дисциплінарне стягнення не може бути накладене у період провадження в кримінальній справі та в період тимчасової непрацездатності. З урахуванням вищезазначених обставин, позивач вважає, що до нього застосовано неспіврозмірний вид дисциплінарного стягнення, а тому його звільнення є незаконним та таким, що порушує його право від незаконного звільнення, гарантоване йому ст.43 Конституції України.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що доводи позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи, з огляду на таке.
Підставою для звільнення ОСОБА_1 був наказ № 1550 від 14.04.2017р., за яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. За висновком службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 було допущено порушення службової дисципліни, яка виразилася у недотриманні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р., Присяги працівника поліції, абзаців 1,2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилося в недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що предявляються до професійно-етичних якостей поліцейського.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і представника відповідача та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.
Порядок та умови проходження служби працівниками Національної поліції, притягнення до дисциплінарної відповідальності регламентується нормами Закону України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114, Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. № 1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейського), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013р. № 230 (далі Інструкція № 230), а також п.9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 23.12.2015р. № 901-УІІІ, у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. № 3460.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу у органах Міністерства внутрішніх справ з 27.08.2013р. по 06.11.2015р., що підтверджується відомостями, наведеними у копії трудової книжки позивача та копії послужного списку.
07.11.2015 року ОСОБА_1 згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 1 о/с було прийнято на службу до органів національної поліції, на посаду оперуповноваженого Красногвардійського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, присвоєно звання лейтенант поліції та прийнято присягу 13.11.2015р., що підтверджується копією трудової книжки та копією присяги наявних у матеріалах справи.
09.12.2016 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 352 о/с відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено у звязку з проведенням реорганізації: лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, звільнивши з посади оперуповноваженого того ж відділення поліції, присвоївши спеціальний жетон (0108035), що підтверджується копією наказу.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2017 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, що підтверджується наявними в матеріалах копіями документів.
23.03.2017р. згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області за № 1148 «Про організацію проведення службового розслідування» було призначено службове розслідування за фактом неправомірних дій окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП, що підтверджується копією відповідного наказу.
За результатами вищезазначеного службового розслідування, комісією було прийнято висновок з пропозицією про накладення на оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року, Присяги працівника поліції, абз. 1, 2 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що предявляються до професійно-етичних якостей поліцейського.
Так, у ході службового розслідування були відібрані письмові пояснення, зокрема у ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4
Згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 14.04.2017 р. № 1550 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП» за вищевказане порушення службової дисципліни на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується копією відповідного наказу.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Абзацами 1, 2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, передбачено, що під час виконання службових обовязків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Згідно зі ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС, службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівників органів внутрішніх справ України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту ОВС передбачено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
За приписами ст. 5 Дисциплінарного статуту ОВС визначено, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника ОВС України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоровя, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, обєктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх обєднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, повязані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі на інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотримання громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати у належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту, передбачено, що з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид дисциплінарного стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Також розділами ІІ та ІІІ Інструкції № 230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних правопорушень. Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння РНС кримінального правопорушення, повідомлення особи РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.
Згідно розділу VІ цієї Інструкції встановлено, що особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розслідування; відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сімї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржити рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником розділ VІІІ Інструкції № 230.
У відповідності до вимог ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС, на осіб рядового і начальницького складу ОВС за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 18.04.2017 року № 138 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0108035) було звільнено з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції з 18 квітня 2017 року за п.6 ч.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Про звільнення у трудовій книжці позивача був здійснений відповідний запис від 18.04.2017 року.
Позивач вважає оскаржуваний наказ від 18.04.2017р. № 138 о/с про його звільнення незаконним, а він підлягає поновленню на службі із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки його вина у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення у встановленому законодавством порядку обвинувальним вироком не доведена, його було звільнено у період його тимчасової непрацездатності з 13.04.2017р. по 25.04.2017р., до нього застосований більш суворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, який є крайнім заходом, про проведення службового розслідування нічого не знав, жодних пояснень не надавав та не відмовлявся їх. Позивач також вважає, що службове розслідування проведено з порушенням порядку, встановленого Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС № 230 від 12.03.2013р., у звязку з чим звільнення є незаконним.
Позивач зазначає, що його ніхто не ознайомлював із результатами службового розслідування з огляду на те, що такий обовязок по ознайомленню з результатами службового розслідування покладений на відповідача за умови звернення позивача з відповідним письмовим рапортом про ознайомлення із матеріалами службового розслідування, однак позивачем не надано суду жодних доказів подання відповідного рапорту.
Крім того, позивач не надав суду доказів оскарження ні висновку службового розслідування, ні наказу № 1550 від 14.04.2017 р. у порядок та у спосіб, встановлений Інструкцією № 230.
Також судом не сприймаються твердження позивача про те, що йому не було відомо про проведення будь-якого службового розслідування відносно нього, оскільки позивач, будучи ознайомленим та обізнаним із порядком та підставами, які передують службовому розслідуванню згідно із Дисциплінарним статутом ОВС, та також і Інструкцією № 230, які є нормативно-правовими актами та які регулюють притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, не міг не знати про проведення щодо нього службового розслідування, так як йому уже було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а 17.03.2017р. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб згідно ухвали суду та згідно вказаних вище норм Дисциплінарного статуту та Інструкції вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення є підставами для проведення службового розслідування.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача про те, що в межах службового розслідування він не надавав жодних письмових пояснень та не відмовлявся від їх надання, оскільки вказані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями позивача від 27.03.2017р., копія яких наявна в матеріалах справи.
Не можуть бути прийняті судом і до уваги посилання позивача на те, що останній не відмовлявся від ознайомлення та підписання з наказом № 1550 від 14.04.2017р., так як його не було у відділі поліції 18.04.2017р., оскільки він перебував на лікарняному, з огляду на те, що вказані доводи не спростовують наявності порушення позивачем службової дисципліни, за яке позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, що є предметом даного спору.
Що стосується посилань позивача на те, що його було звільнено з посади у період його тимчасової непрацездатності з 18.04.2017р. до 25.04.2017р., що підтверджено відповідною довідкою, то слід зазначити, що частиною 2 ст.18 Дисциплінарного статуту ОВС не виключається можливість звільнення особи з органів внутрішніх справ у період її тимчасової непрацездатності, а лише передбачено можливість їх виконання після прибуття особи до місця проходження служби.
Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що, перебуваючи на лікарняному у квітні 2017р., позивач, у такий спосіб намагався уникнути проведення службового розслідування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача є необґрунтованими стосовно незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади до моменту встановлення його винуватості за обвинувальним вироком, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у кримінальній справі шляхом винесення вироку, не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського, а тому звільнення позивача з поліції за порушення службової дисципліни здійснено правомірно.
Крім того, враховуючи той факт, що звільнення позивача було здійснено з дотримання вимог чинного законодавства України, з врахування всіх обставин справи, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 19 Конституції України, зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на зазначене, зважаючи на сукупність обставин, встановлених та досліджених в ході судового розгляду справи, враховуючи те, що відповідно до положень ст. 71 КАС України відповідачем під час судового розгляду справи доведена правомірність своїх дій по звільненню ОСОБА_1, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у кримінальній справі ніяким чином не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення дисципліни, а тому звільнення ОСОБА_1 з органів національної поліції саме за порушення дисципліни здійснено правомірно.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 21.08.2017р.

Суддя ОСОБА_7