Справа № 810/73/17
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/73/17 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Антонов Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання незаконним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Києво - Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київські області від 16 червня 2016 року № 4919/10/10-13-11-02-10 визнати незаконним та скасувати; зобов'язати Києво - Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць травень 2016 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ "Вітаполіс" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Позивачем документів від 15 червня 2016 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, зазначаючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, виходячи з наступник підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Вітаполіс» є юридичною особою як платник податків перебуває на обліку в Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та з 02.06.2006 зареєстровано як платник податку на додану вартість.

15.06.2016 позивач подав до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року з додатками 2- 5 та доповненням до цієї декларації.

Листом від 16 червня 2016 № 4919/10/10-13-11-02-10 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» відповідач повідомив про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2016 року від 15.06.2016 вважається не визнаною як податкова звітність, у зв'язку з тим, що вона подана з порушенням вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Разом з цим, платнику податків було роз'яснено, що договір про визнання електронних документів з ТОВ "Вітаполіс" з ДПІ у Києво-Святошинському районі від 14.01.2016 року реєстраційний номер № є діючим, сертифікати дійсні до 10.01.2018 року. Відповідно до умов договору платник податків має можливість реєструвати податкові накладні та подавати податкову звітність засобами телекомунікаційного зв'язку.

Вважаючи рішення відмову у прийнятті податкової звітності протиправним позивач звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган правомірно з урахуванням приписів Податкового кодексу України відмовив у прийнятті поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість.

Колегія суддів не може не погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п. 46.5 ст. 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 48.1-48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Відповідно до положень п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п. 49.2 ст.49 ПК України).

Згідно з п. 49.8. ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Пунктом 49.9 ст. 49 ПК України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу, податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою, зокрема, у разі , якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання (пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 ПК України).

Згідно ж приписів п. 49.10 ст. 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Відповідно до пунктів 49.13 та 49.14 статті 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Наразі, відповідно до п. 49.3. ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З 1 січня 2015 року набув чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким пункт 49.4 ПКУ доповнено абзацом другим відповідно до якого податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Колегія суддів звертає увагу, що п. 49.4 ст. 49 ПК України щодо обов'язку подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі є спеціальним по відношенню до п. 49.3 ст. 49 ПК України, яким врегульовано способи подання іншої податкової звітності.

При цьому, платник податків має право подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті лише у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, до складення нового договору.

Отже, обов'язок зареєструвати податкову декларацією платника податку виникає у контролюючого органу за умови дотримання таким платником податку вимог ст. 49 ПК України, якою, зокрема, визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року в паперовій формі.

При цьому, на момент подання декларації договір про визнання електронних документів, укладений з ТОВ "Вітаполіс" не був розірваний у встановлений законом порядок та продовжував свою дію.

Отже, позивачем не дотримано положень ст. 49 ПК України щодо обов'язку подання податкової звітності з податку на додану вартість тільки в електронній формі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у визнанні декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року діяв правомірно та у межах повноважень.

Апелянт обґрунтовує правомірність подання ним податкової декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді тим, що її електронна форма не дає можливості відобразити необхідну та об'єктивну інформацію про платника податків.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст.46 ПК України, якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов'язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід'ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, який подає звітність в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 14.09.17.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.