Справа № 805/1090/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1090/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 р. Справа №805/1090/17-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь

до відповідача 1: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Донецьку МГУ ДФС м.Маріуполь

до відповідача 2: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 25 квітня 2017 року суд залучив в якості другого відповідача по справі – Спеціалізовану державну податкову інспекцію з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача 2 проти позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

З урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідачі – Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку МГУ ДФС та Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС – суб’єкти владних повноважень, на яких чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» (надалі – Постанова № 247) спеціалізовані державні податкові інспекції з обслуговування великих платників (у тому числі СДПІ з ОВП у м. Донецьку – згідно додатку до постанови) реорганізовані, шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначені податкові органи перебувають у процесі припинення.

Листом від 15 вересня 2016 року вих. № 441/10/28-01-11-08 Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління ДФС повідомила КП «Компанія «Вода Донбасу», що з метою реалізації Постанови № 247, відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 09 грудня 2011 року № 1588 місцем основного обліку підприємства (податковий номер 191678) є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС.

Як вбачається з матеріалів справи, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ ДФС було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток, за результатами якої складено акт від 23 вересня 2016 року № 551/28-03-42/00191678.

Актом встановлено порушення КП «Компанія «Вода Донбасу» вимог пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 57.1, 57.3 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасності сплати узгоджених податкових зобов’язань, а саме:

- з податку на додану вартість із затримкою до 30 календарних днів включно (на 28 календарних днів) у сумі 507489,00 грн., із затримкою більше 30 календарних днів (на 33 та 34 календарних днів) у сумі 2380716,30 грн. по декларації за квітень 2014 року;

- з податку на додану вартість із затримкою до 30 календарних днів включно (на 1 та 28 календарних днів) у сумі 573742,33 грн., із затримкою більше 30 календарних днів (на 58, 90 та 383 календарних днів) у сумі 1881854,67 грн. по декларації за травень 2014 року;

- з податку на додану вартість із затримкою більше 30 календарних днів включно (на 121 календарних днів) у сумі 415031,08 по декларації за червень 2014 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Як зазначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють, зокрема, контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених Кодексом.

Згідно зі п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до вимог п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Аналізовані законодавчі приписи свідчать про те, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Таким чином, основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов'язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

При цьому будь-які дослідження інших документів та даних, не зазначених у податкових деклараціях (розрахунках), при проведенні камеральної перевірки не проводяться. У разі якщо предметом дослідження мають бути документи по проведеним операціям, то така перевірка не може відноситися до категорії камеральної.

Отже, на підставі опрацювання даних що містяться у вищезазначених документах та базах даних податковою інспекцією і зроблено висновок про порушення позивачем зокрема пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 в результаті чого встановлено порушення граничних термінів сплати до бюджету самостійно задекларованих та узгоджених сум податку на прибуток підприємств.

Суд зазначає, що при проведенні камеральної перевірки та оформленні її результатів податковим органом допущено порушення вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем перевірялись не лише декларації, але і данні з АІС «Податковий блок, що не можуть бути предметом камеральної перевірки.

Крім того, суд приходить до висновку, що посадовими особами відповідача податкова звітність позивача відповідно до ст.76 Податкового кодексу України взагалі не перевірялась, оскільки не зазначено про виявлені порушення порядку заповнення декларацій, як і не вказано про неправильність застосування ставок податків і податкових пільг або виявлених порушеннях при правильності відображення показників, тощо.

Оскільки предметом камеральної перевірки є правильність складання податкових декларацій, документами, які мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки), а у разі, якщо при проведенні камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, відповідач мав право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку позивача.

При цьому, з 01 січня 2017 року підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 доповнено абзацом другим згідно із Законом №1797-VIII від 21.12.2016 року наступного змісту: “предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов’язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах”.

Тобто, контролюючий орган до 01 січня 2017 року не був наділений правом перевіряти своєчасність справляння платниками податків узгоджених сум грошового зобов’язання в рамках камеральної перевірки, тоді як камеральна перевірка позивача була проведена 23 вересня 2016 року та з підстав своєчасності сплати КП «Вода Донбасу» узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішені справи керується принципом законності, відповідно до якого органи

державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи

зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені

Конституцією та законами України.

При цьому суд зауважує, що встановлені главою 8 розділу II Податкового кодексу

України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями

дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні

Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні

гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності

платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою

незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такою

платника.

Недотримання відповідачем встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу

України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а

отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України

докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Отже, невиконання відповідачем вимог підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 та пункту 79.2 статті 79 Податкового Кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повний текст постанови складено та підписано 18 вересня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.