Справа № 813/2415/17
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року справа № 813/2415/17

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

- № від 26.06.2017 року про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у сумі 564493,00 грн, в тому числі: за податковими зобовязаннями 451594,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 112899,00 грн;

- № від 26.06.2017 року про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за платежем «податок на додану вартість» у сумі 52406,00 грн;

- № від 26.06.2017 року про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у сумі 469579,00 грн, в тому числі: за податковими зобовязаннями 375663,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 93916,00 грн.

Посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі акта перевірки від 13.06.2017 року №740/13-01-14-13/40155104 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Профітплюс» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 03.12.2015 року по 31.12.2016 року», висновки якого, на думку позивача, не відповідають дійсності та суперечать вимогам податкового законодавства. Щодо податкових повідомлень-рішень № та №, то у вищенаведеному акті контролюючий орган, вказав, зокрема, що позивач безпідставно занизив податкові зобовязання з податку на додану вартість по нереальних операціях з купівлі-продажу товарів з ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», якому ТОВ «Профітплюс» продавало вживаний одяг, вживане взуття, вживані текстильні вироби. Проте позивач з такими висновками не погоджується, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства. В той же час, зазначив, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій позивача з названим контрагентом, а також доказам, які повязані з господарською діяльністю ТОВ «Профітплюс». Натомість, ствердив, що долучена до матеріалів справи первинна документація повністю спростовує висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства щодо заниження податку на додану вартість у періоді, що перевірявся. Окрім того, вказав, що контролюючий орган в процесі перевірки не проводив безпосередньо зясування фактичної реальності операцій, а керувався лише «аналізом даних» з реєстрів та баз інформації. Усі висновки акта ґрунтуються на відсутності не самих умов щодо здійснення господарської діяльності, а відсутності інформації про такі умови і можливості. Таким чином, висновки акта, як пояснив позивач, побудовані лише на припущеннях.

Щодо податкового повідомлення-рішення № з податку на прибуток, то висновки про необхідність збільшення суми грошового зобовязання зроблено на підставі аналізу операцій з придбання та реалізації портландцементу. Посилається на те, що перевіркою підтверджено реалізацію такого цементу в кількості 1735 тонн, однак не встановлено джерела його походження і вказано, що документів на його придбання надано не було. Тобто, відповідач визнає факт існування товару, однак вказує на відсутність підтверджуючих документів щодо його придбання, а тому цей портландцемент, на думку податкового органу, є таким, що набутий безоплатно. З цих підстав і донараховано податок на прибуток. Проте такий висновок, як ствердив позивач, є цілком безпідставним, оскільки всі документи щодо джерел придбання портландцементу були надані під час перевірки, зокрема постачальником є ПАТ «Миколаївцемент», який є офіційним заводом-виробником. При цьому, дані про таку операцію повністю відображені в ЄРПН і є в базах ДФС.

З огляду на викладене, вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в обґрунтуваннях позовної заяви та наданих суду поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, суть яких зводиться до наступного. Проведеною Головним управлінням ДФС у Львівській області плановою виїзною документальною перевіркою з питань дотримання ТОВ «Профітплюс» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 03.12.2015 року по 31.12.2016 року, результати якої оформлені актом від 13.06.2017 року №740/13-01-14-13/40155104, встановлено неправомірне відображення товариством у податковому обліку господарських операцій з реалізації ТОВ «Універсалгарантмаркет», ТОВ «Центрбудпостач» та ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» товарів, послуг. На обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався, зокрема на те, що надані для перевірки ТОВ «Профітплюс» первинні документи хоча й відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають реального руху ТМЦ між ТОВ «Профітплюс» та його покупцем ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», тобто є недостовірними. Підприємством не надано на вимогу чіткого переліку матеріально-відповідальних осіб, які безпосередньо проводили реалізацію товарно-матеріальних цінностей вищевказаним субєктам господарювання, не вказано переліку осіб, які приймали товарно-матеріальні цінності, не надано довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, не надано документів складського обліку. Водночас, представлені до перевірки видаткові накладні є юридично дефектними, так як не містять інформації про покупців, відсутня ідентифікація матеріально-відповідальних, що приймали товар, також відсутня відмітка підприємства. Також, не надано довіреностей на отримання товару покупцями, товаро-транспортних накладних, що свідчать про фактичний рух товару від продавця до покупця.

Окрім того, вказав, що ТОВ «Профітплюс» в грудні 2016 року придбавало портландцемент різних марок для подальшого продажу. Зокрема, такий реалізовано ТОВ «Універсалгарантмаркет» та ТОВ «Центрбудпостач», підтвердженням чого є договори, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, що були представлені до перевірки. Однак наголосив, що ТОВ «Профітплюс» не надано для перевірки жодних документів щодо придбання даного портландцементу, тарованого в кількості 1735 тонн, його походження, підстав для його оприбуткування на склад, а також проведення по бухгалтерському обліку. З огляду на викладене, вважає, що ТОВ «Профітплюс» безоплатно отримано такий цемент.

З цих підстав, контролюючий орган дійшов висновку, що всі господарські операції, які відбувались за участі ТОВ «Універсалгарантмаркет», ТОВ «Центрбудпостач» та ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» з позивачем, не спричиняють реального настання правових наслідків. До того ж, при проведенні аналізу даних ЄРПН встановлено маніпулювання ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» податковою звітністю з податку на додану вартість за періоди декларування ПДВ, охоплені перевіркою, а саме невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого товару. У підсумку вказав, що оскільки реальність вчинення господарських операцій відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ «Профітплюс» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. За таких обставин, вважає, що викладені в акті перевірки від 13.06.2017 року №740/13-01-14-13/40155104 висновки щодо заниження податкових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість є обґрунтованими, відповідно прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 26.06.2017 року №, № та № є правомірними і підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ТОВ «Профітплюс» () зареєстроване, як юридична особа, 03.12.2015 року; основним видом економічної діяльності названого підприємства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

На підставі направлень від 16.05.2017 року №№3181-3187, виданих Головним управлінням ДФС у Львівській області, згідно з підп.20.1.4. п.20.1 ст.20, підп.75.1.2. п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 01.12.2010 року №2755-VІ та відповідно до наказу Головного управління ДФС у Львівській області від 06.04.2017 року №1282 із змінами, внесеними наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 21.04.2017 №1496 «Про проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «Профітплюс», проведена документальна виїзна планова перевірка ТОВ «Профітплюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 03.12.2015 по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 13.06.2017 року №740/13-01-14-13/40155104 (далі акт перевірки від 13.06.2017 року).

У висновках цього акта перевірки контролюючий орган зазначив про порушення позивачем, зокрема:

- підп.134.1.1 п.134.1 ст.134; п.135.1 ст.135; п.137.1 ст.137. Податкового кодексу, а саме занижено обєкт оподаткування, який підлягає відображенню у рядку 04 податкової декларації з податку на прибуток, на загальну суму 2087014,00 грн, що призвело до заниження податку на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 податкової декларації з податку на прибуток, за період з 03.12.2016 по 31.12.2016 року на загальну суму 375663,00 грн, в тому числі: за 2016 рік на суму 375663,00 грн;

- п.185.1, ст.185, п.187.1 ст.187, п.200.1, ст.200 Податкового кодексу, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року на загальну суму 451594,00 грн, в тому числі: за листопад 2016 року на суму 451594,00 грн та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 52406,00 грн.

На обґрунтування цих висновків, відповідач, зокрема, посилався на те, що при проведенні аналізу даних ЄРПН встановлено маніпулювання ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» податковою звітністю з податку на додану вартість за періоди декларування ПДВ, охоплені перевіркою, а саме невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого товару.

Крім того, проведеним аналізом встановлено, що ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» не подано Балансу (Форма №1) за 2016 рік, в результаті чого неможливо встановити наявність товарних залишків станом на 31.12.2016 року, в т.ч. товарних залишків в межах придбаного у ТОВ «Профітплюс» товару.

З аналізу придбання та реалізації для ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» товарів/послуг вбачається нереальність господарських операцій внаслідок: нереальності продажу у жовтні 2016 році ідентифікованого товару за відсутності реального придбання цього ж товару; нереальності виконаних у жовтні 2016 році послуг у звязку з відсутністю реального придбання цих послуг у постачальників та неможливістю їх виконання власними трудовими і виробничими ресурсами.

Таким чином, у ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» встановлено: реалізацію товарів та послуг за номенклатурою, відмінною від номенклатури документально оформленого попереднього придбання, відповідно до податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН; відсутність можливості виконання операцій з постачання товарів та послуг наявним трудовим ресурсом; відсутність будь-якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди про зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця); відсутність інформації про транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів, посередників у транспортуванні); відсутність інформації про власні або орендовані фонди, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Надані для перевірки ТОВ «Профітплюс» первинні документи хоча й відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають реального руху ТМЦ між ТОВ «Профітплюс» та його контрагентом-покупцем ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», тобто є недостовірними. Крім того, представлені до перевірки видаткові накладні є юридично дефектними, так як не містять інформації про покупців, відсутня ідентифікація матеріально-відповідальних, що приймали товар, також відсутні номер та дата довіреностей на отримання ТМЦ, що відповідно не дозволяє ідентифікувати осіб, які причетні до здійснення господарської операції з реалізації товарів. Не надано довіреностей на отримання товару покупцями, товаро-транспортних накладних та будь-яких документів, що підтверджують факт доставки товарів на склад покупця.

У звязку із наведеним, контролюючий орган дійшов висновку, що ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. Оскільки реальність вчинення господарських операцій по ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, вважає, що у ТОВ «Профітплюс» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. А тому, на думку відповідача, операції між ТОВ «Профітплюс» та його контрагентом-покупцем ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» є безтоварними, що призвело до неправомірного формування показників бухгалтерського податкового обліку, а в підсумку до заниження податкових зобовязань перед бюджетом.

Що стосується збільшення податкових зобовязань з податку на прибуток в сумі 375663,00 грн, перевіркою встановлено наступне.

ТОВ «Профітплюс» в грудні 2016 року придбавало портландцемент різних марок для подальшого продажу. Проведеним аналізом кількості придбаного та реалізованого портландцементу в розрізі його марок встановлено, що по Дт рахунка 281 обліковується портландцемент марки ПЦІІ/Б-К (Ш-В-П)-400Р-Н, тарований в кількості 1735 тонн, на загальну суму 2087014,00 грн.

Зазначений портландцемент у грудні 2016 року реалізовано ТОВ «Профітплюс» на ТОВ «Універсалгарантмаркет» та ТОВ «Центрбудпостач», що підтверджується договорами, видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, представленими до перевірки.

Проте ТОВ «Профітплюс» для перевірки не надано жодних документів щодо придбання даного портландцементу на вказану вище суму, його походження, підстав для його оприбуткування на склад, а також проведення по бухгалтерському обліку в ДТ рахунка 281.

З цих підстав вважає, що ТОВ «Профітплюс» безоплатно отримано такий портландцемент та в порушення підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу занижено інші операційні доходи за рахунок не включення до їх складу вартості безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей в сумі 2087014,00 грн.

На підставі акта перевірки від 13.06.2017 року, Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 26.06.2017 року:

- № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у сумі 564493,00 грн, в тому числі: за податковими зобовязаннями 451594,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 112899,00 грн;

- № про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за платежем «податок на додану вартість» у сумі 52406,00 грн;

- № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у сумі 469579,00 грн, в тому числі: за податковими зобовязаннями 375663,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 93916,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач в адміністративному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття Головним управлінням ДФС у Львівській області податкових повідомлень-рішень від 26.06.2017 року №, № та №, вважаючи їх такими, що суперечать вимогам податкового законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши долучені до справи письмові докази суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що у період з 03.12.2015 року по 31.12.2016 року ТОВ «Профітплюс» мало правовідносини з продажу товарів (робіт, послуг), зокрема, для ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс».

ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» () зареєстроване, як юридична особа, 26.01.2016 року; основним видом економічної діяльності названого підприємства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами. Відповідно до поданого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2016 року, кількість працівників 1 особа. Протягом жовтня 2016 року ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» документально оформляло операції: з придбання товарів та продажу товарів, послуг.

Між ТОВ «Профітплюс» (постачальник) та ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» (покупець) укладено договір поставки від 24.10.2016 року №24/10, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти і сплатити його за умовами даного договору. Згідно з п.1.2 договору, найменування, кількість та ціна товару за цим договором вказується у видаткових накладних.

Відповідно до п.3.1 договору, поставка товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця за власний рахунок та власними засобами покупця. У разі зміни умов щодо поставок товару, такі зміни повинні бути оформлені у письмовій формі додатковою угодою до цього договору, що буде його невідємною частиною. Склади продавця знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Персенківка,70.

Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі йому товару. Моментом передачі товару вважається дата вручення товару покупцю або перевізнику. Одночасно з товаром продавець повинен передати покупцю наступні документи: видаткові накладні, податкові накладні та інші документи, передбачені чинним законодавством України (п.п.3.5-3.7 договору).

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «Профітплюс» виписано для ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» видаткові та податкові накладні, на загальну суму 11365117,99 грн, в тому числі ПДВ 2273023,59 грн, номенклатура взуття вживане, спальні мішки вживані, килимки вживані, одяг вживаний, текстильні вироби вживані, іграшки дитячі вживані.

Відповідно до картки рахунку 361 по ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» встановлено, що у листопаді 2016 року надійшла оплата на рахунок ТОВ «Профітплюс» за товар в загальній сумі 3024000,00 грн (в т.ч. ПДВ 504000,00 грн).

Податок на додану вартість, згідно з виданими податковими накладними, включено ТОВ «Профітплюс» до складу податкових зобовязань декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року в сумі 227302359,00 грн.

На спростування тверджень відповідача позивачем надано суду первинні документи, які були оформлені за наслідками фінансово-господарських відносин з його контрагентом-покупцем за період, що перевірявся. Зокрема, на підтвердження виконання договірних зобов'язань з ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» позивач представив суду наступні документи:

- податкові накладні;

- видаткові накладні;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2016 року та уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок (період, що уточнюється грудень 2016 року);

- фінансовий звіт субєкта малого підприємництва ТОВ «Профітплюс» (баланс станом на 31.03.2016 року);

- звіт про продаж і запаси товарів (продукції) в оптовій торгівлі ТОВ «Профітплюс» за І квартал 2016 року;

- звіт про дебетові і кредитові операції по рахунку 7421 з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року;

- оборотно-сальдова відомість за І квартал 2016 року;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку: 361 за 03.12.2015 року по 31.12.2016 року, а також за 2016 рік;

- відомість про розхід ТМЦ за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року;

- договір оренди приміщення №01/10/16-2 від 01.10.2016 року, згідно п.1.1 якого ТОВ «Трентова ЛТД» (орендодавець) передає, а ТОВ «Профітплюс» (орендар) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (склад) площею 218 м2 згідно поверхового плану, які розташовані за адресою: м.Львів, вул.Персенківка,70 (надалі приміщення). Приміщення надається орендарю для використання його орендарем у господарській діяльності: для зберігання товарів. Відповідно до п.1.4 договору, передача приміщення оформлюється сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення протягом 5 днів з моменту підписання цього договору. Окрім того, у п.3.1 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем у 1500,00 грн в місяць, в т.ч. ПДВ;

- акт прийому-передачі нежитлового приміщення в користування до договору оренди від 01.10.2016 року, згідно якого 01.10.2016 року ТОВ «Трентова ЛТД» передало, а ТОВ «Профітплюс» прийняло в користування нежитлове приміщення площею 218 м2, яке розташоване за адресою: м.Львів, вул.Персенківка,70;

- митні декларації та товарно-транспортні накладні;

- рахунки та інвойси;

- сертифікати дезінфекції та сертифікати якості;

- акти про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу;

- протоколу державної санітарно-епідеміологічної експертизи №717/172 від 13.09.2016 року та звіт №727/2016 від 13.09.2016 року до нього щодо комплекту документів щодо використання в Україні одягу, взуття, текстильних виробів (постільна та столова білизна, рушники, ковдри, штори, скатертини) бувших у використанні (5000 тонн), код УКТЗЕТ 6309, відправник/сортувальник ESTELLIA BUSINESS s.r.o., Чеська республіка;

На підтвердження походження придбаного та реалізованого в подальшому портландцементу ТОВ «Універсалгарантмаркет» та ТОВ «Центрбудпостач» позивач представив суду наступні документи:

- видаткові накладні за листопад-грудень 2016 року (постачальники: ТОВ «Львівенергоком», ТОВ «Київська енергетична будівельна компанія-4», ТОВ «ЗахідЕнергоСпецМонтаж», ТОВ «Камерія»);

- податкові накладні за грудень 2016 року (покупці: ТОВ «Західна логістика», ТОВ «Універсалгарантмаркет», ТОВ «Хорса Груп», ТОВ «Центробудпостач»);

- податкова декларація з податку на прибуток підприємства за І квартал 2016 року;

- товарно-транспортні накладні;

- відомість про прихід ТМЦ за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2016 року по 01.12.2016 року;

- розхідна накладна №5817 від 11.11.2016 року;

- оборотно-сальдові відомості по рахунку: 361 за 2016 рік по контрагентам: ТОВ «Західна логістика», ТОВ «Універсалгарантмаркет», ТОВ «Хорса Груп», ТОВ «Центробудпостач»).

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно з підп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України; в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарською діяльністю в розумінні підп.14.136 п.14.1 ст.14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

За змістом до п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з до п.137.1 ст.137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідно до підп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначено ст.198 ПК України.

Згідно з п.185.1 ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування є, серед іншого, операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п.201.10 цієї ж статті, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПК України. Так, за змістом положення п.44.1 цієї статті, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон України №996-XIV).

Згідно зі ст.1 Закону України №996-ХIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України №996-ХIV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Реальність, в свою чергу, потребує зясування того факту, чи справді відповідні роботи (послуги) отримано від указаних у первинних документах контрагентів.

А тому, з метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит, слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган, відповідно до принципу офіційності, повинен доводити в суді фіктивність господарської операції, як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення. Разом з тим, відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з принципом змагальності, кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд встановив, що у періоді, що перевірявся, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», яке придбавало товари, зокрема вживане одяг, взуття, текстильні вироби тощо, на умовах і в порядку, передбаченими договором поставки від 24.10.2016 року №24/10.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема дослідженими судом в судовому засіданні податковими та видатковими накладними за період з 01.11.2016 року по 31.12.2016 року, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, оборотно-сальдовою відомістю за період з 01.11.2016 року по 31.12.2016 року, відомістю про розхід ТМЦ за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, договором оренди приміщення, де зберігались товари ТОВ «Профітплюс», та актом прийому-передачі цього ж приміщення, митними деклараціями, сертифікатами якості тощо. Вказана документація свідчить про те, що зобов'язання за договором від 24.10.2016 року №24/10 виконувались сторонами у повному обсязі.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

З акта перевірки від 13.06.2017 року вбачається, що основними мотивами для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій за період, що перевірявся, є інформація про: відсутність у контрагента позивача ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів; ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», як покупцем, формувався податковий кредит та податкові зобовязання у великих розмірах при наявності невідповідності номенклатури придбаного та реалізованого товару; відсутність залишків у ТОВ «Профітплюс» товарно-матеріальних цінностей по контрагенту-покупцю ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс»; видаткові накладні є юридично дефектними, так як не містять інформації про покупців, відсутня ідентифікація матеріально-відповідальних, що приймали товар; відсутність довіреностей на отримання товару покупцем, товаро-транспортних накладних, що свідчать про фактичний рух товару від продавця до покупця; нереальність продажу у 2016 році ідентифікованого товару за відсутності реального придбання цього ж товару; нереальність виконаних у 2016 році послуг у звязку з відсутністю реального придбання цих послуг у постачальників.

Так, доводи Інспекції про відсутність у спірного контрагента необхідних умов для досягнення результатів господарської, економічної діяльності, технічного, робітничого персоналу, власних складських приміщень, виробничих активів або інших основних засобів, транспортних засобів, самі по собі не є доказом безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності підприємства як платника податків; ці доводи є оцінкою контрагента, за дії та поведінку яких позивач не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Разом з тим, відповідач не довів, що на момент виникнення спірних правовідносин ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» було позбавлене права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядну договори, договори оренди обладнання, транспортних засобів тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Щодо посилань відповідача на те, що в представлених ТОВ «Профітплюс» до перевірки видаткових накладних відсутні обовязкові реквізити (такі як: інформація про покупців, ідентифікація матеріально-відповідальних, що приймали товар), то такі носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), що, в свою чергу, встановлено судом і підтверджено матеріалами справи.

При цьому в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.

Вказуючи на відсутність товарно-транспортних накладних та довіреностей на отримання товару покупцем, як на обставини, що свідчать про безпідставне включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість та зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат, податковий орган не звернув уваги на те, що податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну та довіреність як обов'язкові первинні документи на підтвердження реального здійснення господарської операції з поставки товару, а сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних та довіреностей, за наявності доказів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій та використання таких операцій у власній господарській діяльності, не свідчить про допущення порушення вимог податкового законодавства. Більше того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Водночас, як встановив суд, відсутність товарно-транспортної документації, що складається при перевезенні товару, як і відсутність довіреностей на отримання цього товару, зумовлена покладенням обов'язку з транспортування придбаної продукції на покупця, так як згідно з п.3.1 договору №24/10 від 24.10.2016 року «поставка товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця за власний рахунок та власними засобами покупця». Тобто, позивач не є особою, що транспортувала відповідний товар; вказані дії здійснював його контрагент.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність податкової інформації про те, що платник ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» не знаходиться за місцезнаходженням, оскільки вказані відомості не можуть свідчити про невиконання чи неможливості виконання таким суб`єктом господарювання договірних зобов`язань перед позивачем. При цьому суд враховує, що належним доказом відсутності підприємства за місцезнаходженням є наявність запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Втім, відповідний витяг з реєстру з наявністю такого запису в матеріалах справи відсутній.

Разом з тим, відсутність контрагента за адресою, вказаною в установчих документах, не впливає на право платника-покупця врахувати при визначенні бази оподаткування податок на додану вартість та не свідчить про недобросовісність платника, адже чинне законодавство не містить вимог, які б забороняли суб'єктам господарювання вести господарську діяльність за адресою відмінною, ніж адреса реєстрації.

Недобросовісність платника настає у разі існування змови платника з його контрагентом, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів (позивача у справі) результатів у сфері оподаткування. У справі, що переглядається, відповідних обставин перевіркою не виявлено.

Твердження відповідача про невідповідність номенклатури придбаного ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» та реалізованого ним товару іншим покупцям не може виступати свідченням безтоварності спірних операцій, позаяк стосується порядку обліку цим контрагентом здійснюваних ним операцій. Те ж саме стосується і відсутності залишків у ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» товарно-матеріальних цінностей по контрагенту-покупцю ТОВ «Профітплюс».

При цьому, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо подання звітності та декларування податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Суд враховує і правосуб'єктність сторін на час укладення правочину та проведення господарських операцій, зокрема, контрагент позивача на момент укладення договору та оформлення первинних документів був належним учасником цивільних та господарських правовідносин та був платником ПДВ.

Окрім цього, суд звертає увагу, що ПК України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Таким чином, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту, є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Підставою ж для формування позивачем податкового кредиту були податкові накладні встановленої форми та змісту, виписані ТОВ «Профітплюс» за наслідками операцій з продажу товарів. Вказані накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Будь-яких зауважень щодо їх оформлення відповідач не зазначав ні в акті перевірки від 13.06.2017 року, ні в судових засіданнях.

Також, суд враховує, що відповідач не надав суду жодного вироку суду ані по відношенню до позивача, ані до його контрагента, або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених підприємством господарських операцій.

Тобто, доводи та висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами, є такими, що ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені відповідними доказами, в той час як у ході судового розгляду встановлено протилежне. Сам же акт перевірки взагалі не містить аналізу первинних документів по господарським операціям позивача з ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс».

Щодо висновків контролюючого органу про непідтвердження ТОВ «Профітплюс» джерела придбання реалізованого контрагентам портландцементу в кількості 1735 тонн на загальну суму 2087014,00 грн, що, як стверджує відповідач, призвело до заниження податку на прибуток в сумі 375663,00 грн, суд враховує таке.

Суд встановив, що вказаний портландцемент позивач придбавав у постачальників ТОВ «Львівенергоком», ТОВ «Київська енергетична будівельна компанія-4», ТОВ «ЗахідЕнергоСпецМонтаж» та ТОВ «Камерія».

По факту купівлі ТОВ «Профітплюс» згаданих товарно-матеріальних цінностей складено видаткові та податкові накладні. Окрім того, дані господарські операції були відображені позивачем в оборотно-сальдових відомостях та відомостях про прихід ТМЦ за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2016 року по 01.12.2016 року.

Також, в матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт реалізації портландцементу постачальниками позивачу. Поставка товару здійснювалась автомобільним перевізником ТОВ «КАМ-ТРАНС», пункт розвантаження: м.Львів, вул.Персенківка,70.

В ході розгляду справи судом досліджувались вказані документи.

Оплата за придбані товарно-матеріальні цінності проводилась в безготівковій формі.

В подальшому, позивач реалізовував цей товар ТОВ «Західна логістика», ТОВ «Універсалгарантмаркет», ТОВ «Хорса Груп» та ТОВ «Центробудпостач.

Водночас, суд враховує, що в акті перевірки від 13.06.2017 року контролюючий орган жодним чином не дає оцінки факту відображення позивачем у складі податкових зобовязань реалізації товарно-матеріальних цінностей покупцям. Тобто, перевіркою не встановлено порушень щодо загального обсягу реалізованої продукції та повноти відображення таких операцій у податковій звітності позивача. Висновки відповідача ґрунтуються лише на відсутності підтверджуючих документів щодо фактів придбання товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, будь-яких інших обставин, з якими б Головне управління ДФС у Львівській області пов'язувало порушення ТОВ «Профітплюс» вимог податкового законодавства, акт перевірки від 13.06.2017 року не містить. Не надано таких відповідачем і у судовому засіданні.

Аналіз положень ПК України свідчить про те, що господарські операції для формування валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.

Оцінивши подані позивачем належним чином оформлені документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, суд дійшов висновку про фактичне виконання господарських зобов'язань. При цьому, укладені правочини відповідають економічному змісту та діловій меті, отримані блага використані ТОВ «Профітплюс» у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Відтак, надаючи оцінку доводам позивача та відповідача щодо аналізу вказаних правовідносин, суд надає перевагу поясненням представника позивача, оскільки такі обґрунтовуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

З системного аналізу досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи слідує висновок, що при проведенні перевірки позивача та формулювання порушень ним вимог ПК України, відповідач не провів аналіз суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся, а обмежився лише отриманою податковою інформацією. Проте суд відзначає, що підставою для відмови у праві на податковий кредит може слугувати лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань. Втім, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

А тому, оцінюючи доводи контролюючого органу, описані вище, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), а також враховує, що характер придбання послуг відповідає видам діяльності позивача. Разом з тим, досліджені у судовому засіданні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з реалізації товарів/послуг мали реальний характер. До того ж, положеннями ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відтак, викладені в акті перевірки від 13.06.2017 року висновки контролюючого органу, які ґрунтуються виключно на припущеннях, не можуть бути взяті судом до уваги. Попри це, будь-яких інших доказів на обґрунтування правомірності вищезазначених висновків представник відповідача на надав та суд не встановив.

Окрім того, суд враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». На думку суду, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс», факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням досліджених судом первинних документів, які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності товариства, враховуючи принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування та достовірність задекларованих ТОВ «Профітплюс» даних податкового обліку, суд дійшов висновку про підставність та правомірність формування позивачем податкового кредиту. Наведене зумовлює хибність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 13.06.2017 року. Відтак, прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення від 26.06.2017 року №, № та № не відповідають критеріям, визначеним ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та непропорційно. В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню. А тому, спірні рішення слід скасувати як протиправні.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у сумі 564493 (пятсот шістдесят чотири тисячі чотириста девяносто три) гривні 00 копійок, в тому числі: за податковими зобовязаннями 451594,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 112899,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 року № про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за платежем «податок на додану вартість» у сумі 52406 (пятдесят дві тисячі чотириста шість) гривень 00 копійок.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у сумі 469579 (чотириста шістдесят девять тисяч пятсот сімдесят девять) гривень 00 копійок, в тому числі: за податковими зобовязаннями 375663,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 93916,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 16297 (шістнадцять тисяч двісті девяносто сім) гривень 18 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 19.09.2017 року.