Справа № 678/371/17
Суддя: Ходоровський І. Б.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 678/371/17
Провадження № 2-а-678-18/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Козка Л.М.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє с амостійних вимог на предмет позову - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить:

визнати поважною причину пропуску та поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом;

визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії;

зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги та призначити, виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) та п.п. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі - Порядок № 499).

В обґрунтування позовних вимог, які підтримано в судовому засіданні представником позивача, зазначається, що з 03 серпня 1985 року по 31 липня 1987 року ОСОБА_1 у складі військової частини пп НОМЕР_1 брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан і під час проходження служби внаслідок вибуху снаряду отримав осколкові поранення голови та обох ніг, тривалий час лікувався у шпиталях.

ІІІ групу інвалідності встановлена на підставі поранення, що було отримане при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній республіці Афганістан, жодних інших поранень, окрім отриманих під час проходження військової служби, не отримував, службу в інших місцях не проходив.

Право на призначення одноразової грошової допомоги отримав з 20 квітня 2010 року, яка має бути призначена у відповідно до вимог Порядку №499.

В жовтні 2015 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. До заяви додав усі необхідні документи.

Хмельницький обласний військовий комісаріат направив заяву та додані до неї документи на адресу департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

13 квітня 2016 року Міністерством оборони України прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів позивача, оскільки в матеріалах справи немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше трьох місяців після звільнення з такої служби.

Про зазначене рішення позивач дізнався в березні 2017 року, коли звернувся до Летичівського районного військового комісаріату з проханням про надання письмової відповіді про результати його звернення і саме тоді отримав Витяг з протоколу за №24 від 08 квітня 2016 року. Однак, жодних логічних підстав відмови у призначенні допомоги, ні причин, чому йому не було повідомлено про це раніше, не почув, тому вважає, що з поважних причин пропустив строк позовної давності.

Доказів, які б свідчили про те, що раніше одержав вказане рішення Міністерства оборони України, немає, а запис відповідального працівника військкомату про час одержання ним відмови не заслуговує на увагу, оскільки така особа є зацікавленою.

Вважає дії відповідача протиправними адже в нормативно-правових документах, якими керується Міністерство оборони України при вирішенні питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не передбачено повернення документів на доопрацювання, такі дії виходять за межі наданих відповідачу повноважень і є неправомірними.

Застосування ч. 6 ст. 16 Закону №2011 пов`язується не з фактом його звільнення зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. А враховуючи те, що його інвалідність настала в результаті поранення і захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, то на момент його звернення з відповідною заявою до Міністерства оборони України він мав право на отримання одноразової грошової допомоги.

Право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 18 листопада 2014 року, справа №21-446а14).

У зв`язку з тим, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, вважає позовні вимоги обґрунтованими.

В назване судове засідання позивач не з`явився, згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України в назване судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, які викладені у письмових запереченнях згідно яких для позивача ОСОБА_1 як особи, яка проходила строкову військову службу та отримала інвалідність з 20 квітня 2010 року, граничний термін отримання інвалідності, яка давала б йому підстави для виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, сплинув після закінчення трьох місяців з моменту звільнення зі служби, тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати зазначеної допомоги у відповідності до вимог ч. 6 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції станом на дату встановлення інвалідності 20 квітня 2010 року) та пп. 4 п. 2 Порядку №499.

Правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 18 листопада 2014 року, справа №21-446а14, не може бути застосованим у даній справі, оскільки стосується військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), відповідно не розповсюджується на ОСОБА_1 , який проходив саме строкову військову службу, а норми ч. 6 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції станом на дату встановлення інвалідності 20 квітня 2010 року) та пп. 4 п. 2 Порядку №499 визначають вичерпні умови призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності військовослужбовцям строкової служби.

Позовна вимога про зобов`язання в судовому порядку призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, є формою втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України як органу, який наділений повноваженнями у визначеній сфері, тому виходить за межі завдань адміністративного судочинства, адже суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Звертає також увагу на пропуск строку звернення позивача з позовом до суду.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, згідно поданих письмових пояснень просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Летичівського районного військового комісаріату з письмовою заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності і до заяви додав пакет документів, що необхідний для призначення та виплати одноразової допомоги.

26 квітня 2016 року на адресу Хмельницького обласного військового комісаріату надійшов витяг з протоколу комісії при Міністерстві оборони України №24 від 08 квітня 2016 року яким документи ОСОБА_1 повернуто з тих підстав, що в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку №499.

26 квітня 2016 року Хмельницьким обласним військовим комісаріатом направлено лист військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 де зазначено, що документи повертаються на доопрацювання та як такі, що не відповідають вимогам Порядку №499. Вказано про необхідність повідомити про результати ОСОБА_1

04 травня 2016 року працівником Летичівського районного військового комісаріату про повернення документів на доопрацювання ОСОБА_1 було повідомлено по телефону про що наявна відмітка працівника військового комісаріату. ОСОБА_1 відмовився особисто прибути до військкомату та отримати документи на руки, хоча йому неодноразово було запропоновано прибути для більш детального роз`яснення причин повернення документів на доопрацювання і лише 01 березня 2017 року на прохання позивача його документи передані ОСОБА_2 .

За вказаних обставин строк звернення до суду ОСОБА_1 є пропущеним, адже саме 04 травня 2016 року ОСОБА_1 фактично стало відомо про рішення комісії, а не в березні 2017 року, як зазначено у позовній заяві.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до посвідчення, що видане 30 серпня 1996 року Летичівським райвійськкоматом, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 , 1967 року народження, було вперше 20 квітня 2010 року встановлено третю групу інвалідності довічно, яка настала внаслідок виконання інтернаціонального обов`язку.

Згідно посвідчення, виданого 22 квітня 2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Летичівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Згідно довідок Летичівського районного військового комісаріату від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учасником бойових дій, інвалід війни ІІІ групи, з 11 квітня 1985 року по 31 липня 1987 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах, в період з 03 серпня 1985 року по 31 липня 1987 року приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан у складі військової частини пп №65753 (підстава: військовий квиток НОМЕР_2 ).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2001/Ж від 20 жовтня 2015 року, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 виявлені рубці в правій надбрівній ділянці, в скронево-виличній ділянці справа, в правій щічній ділянці, у основи носа зліва, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні лівої гомілки в верхній середній та в нижній третині, на внутрішній поверхні правої гомілки в верхній та середній третині, на заднє-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто в 1986 році.

Відповідно до Витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3945 від 22 жовтня 2015 року у рядового у відставці ОСОБА_1 наявні множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох ніг (контузія головного мозку 1986 рік), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2001-Ж від 20 жовтня 2015 року, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку «Стійких віддалених наслідків ЗЧМТ у вигляді післятравматичної енцефалопатії ІІ ст., з лікворно-гіпертензивним, пірамідно-атактичним, цефалгічним та антено-невротичнимсиндромами, когнітивними зниженнями. ГХ ІІ ст., 2 ст., групи ризику 3. ІХС. Стабільної стенокардії напруження ФК ІІ. Дифузного кардіосклерозу. СН І ст. Облітеруючого ендартеріїту судин нижніх кінцівок. ХАН І-ІІ. Ангіопатії сітківки обох очей», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Летичівського районного військового комісаріату із письмовою заявою та пакетом документів для оформлення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності (20 квітня 2010 року) внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби на території ДРА і подані ним документи були належним чином оформлені та направлені до ІНФОРМАЦІЯ_2 для їх подальшої передачі на розгляд в Департаменті фінансів Міністерства оборони України.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. До заяви додав документи, а саме: витяг з протоколу засідання ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії) з виконанням обов`язків військової служби, копію довідки МСЕК, копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи про обставини травми, копію паспорта, ідентифікаційного коду та військового квитка, копію посвідчення інваліда війни 3 групи, копію довідки про проходження строкової військової служби та про участь в бойових діях, копію розрахункового рахунку (згідно з п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок № 975) та п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за №1294/26071) (далі Положення №530).

З витягу із протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08 квітня 2016 року №24, затвердженого Міністром оборони України 13 квітня 2016 року, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, яким установлено інвалідність до 01 січня 2014 року, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку №499, у зв`язку із чим документи ОСОБА_1 (дата звільнення 31 липня 1987 року, дата встановлення інвалідності 20 квітня 2010 року) повернуто ІНФОРМАЦІЯ_5 .

26 квітня 2016 року Хмельницьким обласним військовим комісаріатом повідомлено листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у Департаменті фінансів Міністерства оборони України комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відповідно до протоколу від 08 квітня 2016 року №24 дійшла висновку, що в наданих матеріалах (документах для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком №499, ОСОБА_1 особи з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, яким установлено інвалідність до 01 січня 2014 року) немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку №499. Дія Порядку №975 та нової редакції ст. 16 Закону № 2011 поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01 січня 2014 року, тому дія цих нормативно-правових актів на ОСОБА_1 не поширюється, тому підстав для розгляду поданих документів не вбачається. Документи повернуто як такі, що не відповідають вимогам Порядку №499. Про результати розгляду документів проінформувати ОСОБА_1

04 травня 2016 року вказаний лист надійшов на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 і зі звороту листа вбачається, що про повернення документів заявників (в листі зазначено 3 осіб, в тому числі й ОСОБА_1 ) повідомлено по телефону 04 травня 2016 року, а 01 березня 2017 року документи передані ОСОБА_2 (в тому числі й на ОСОБА_1 ) про що наявний підпис та прізвище посадової особи.

29 травня 2017 року Летичівський районний військовий комісаріат повідомив суд, що ОСОБА_1 04 травня 2016 року проінформовано про результати розгляду документів і було запропоновано з`явитись для отримання документів. 01 березня 2017 року в телефонному режимі ОСОБА_1 попросив передати його документи ОСОБА_2 , разом з яким подавав документи на одноразову грошову допомогу і того ж дня ОСОБА_2 в приміщенні військкомату отримав всі документи про що відповідально особою була зроблена відмітка на зворотній стороні листа. Після 01 березня 2017 року повторних звернень від ОСОБА_1 не надходило.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року, затверджено Порядок №975, який набув чинності 24 січня 2014 року.

В п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України, яким затверджено Порядок № 975, визначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 цього Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності довічно, яка настала внаслідок поранення при виконанні інтернаціонального обов`язку (довідка №176019), саме 20 квітня 2010 року є днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке було чинним на день встановлення ОСОБА_1 інвалідності.

Згідно ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІІ від 25 березня 1992 року (далі Закон №2232).

Згідно ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону №2232 військовослужбовці - особи, які проходять військову службу до якої належить і строкова військова служба.

Відповідно до ст. 41 Закону №2232 виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011).

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 2 п. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 20 квітня 2010 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

На дату встановлення ОСОБА_1 інвалідності (20 квітня 2010 року) призначення і виплата одноразової грошової допомоги, регулювалися Порядком №499.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 499 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 20 квітня 2010 року) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

У п. 3 Порядку № 499 визначений перелік документів, які особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган).

В п. 5, п. 7 Порядку № 499 передбачено, що керівник уповноваженого органу завіряє копії документів в установленому законом порядку і подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже, 27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , як колишній військовослужбовець, якому вперше встановлена 3 група інвалідності з 20 квітня 2010 року і довічно, звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як уповноваженого органу, яким надані ним документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності направлено розпоряднику бюджетних коштів (Міністерству оборони України), а Міністерством оборони України 08 квітня 2016 року прийнято рішення про необхідність повернення на доопрацювання його документів, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку №499.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Законом №2011 та Порядком №499 чітко визначено порядок та механізм щодо прийняття рішення: про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або відмову у такому призначенні.

Ні правові норми Закону № 2011, ні правові норми Порядку № 499 не наділяють Міністерство оборони України правом на прийняття рішення за результатами розгляду звернень осіб у вигляді «повернення на доопрацювання», та не передбачають підстав для можливого ухвалення саме такого рішення.

Враховуючи зазначене, прийняття Міністерством оборони України рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 про призначення допомоги суперечить Закону № 2011 та Порядку №499, адже розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Доводи Міністерства оборони України про те, що в наданих ОСОБА_1 матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку №499, суд не приймає, оскільки виходячи із буквального тлумачення ст. 16 Закону № 2011 право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження (правовий висновок Верховного Суду України, який викладено в постанові від 18 листопада 2014 року по справі №21-446а14).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання його документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути його заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, адже доводи позивача, наведені в позовній заяві, спростовують правомірність рішення суб`єкта владних повноважень.

Реалізуючи надані законодавчими нормами повноваження Міністерство оборони України має прийняти рішення про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги або про відмову у такому призначенні.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги заявлена правомірно, адже заяву позивача відповідачем не розглянуло та відповідного рішення не прийнято, тому суд повинен зобов`язати відповідача розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України призначити, виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ст. 16 Закону 2011 та п.п. 4 п. 2 Порядку, є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, адже суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання (п. 7 Порядку № 499), тому й не може бути задоволена.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Строки для процесуальних галузей права є однією з основоположних правових категорій, оскільки існування і розвиток процесуальних прав та обов`язків нерозривно пов`язані із плином часу, є однією з істотних характеристик виникнення, зміни та припинення відносин. Наявність визначеного строку є неодмінною умовою для належної реалізації прав, виконання зобов`язань, а також захисту прав та інтересів осіб.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до адміністративного суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до адміністративного суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується, з одного боку, з об`єктивним моментом, тобто порушенням суб`єктивного права, а з другого боку, із суб`єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В контексті наведеної норми слід враховувати принцип, коли особа дізналася або повинна була дізнатися не про наявність певних обставин, а усвідомила про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, поняття права на позов - елемент суб`єктивного права і характеризує його стан у разі порушення, коли воно здатне до відновлення. Строк захисту права особи застосовується в разі, якщо це порушене право оспорюється чи не визнається.

Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Початок перебігу строку звернення до суду починається або з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, або з моменту, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, звертаючись з адміністративним позовом до суду позивач вказав, що документи подав у жовтні 2015 року, а про рішення відповідача від 08 квітня 2016 року, яким його документи повернуті на доопрацювання, дізнався лише в березні 2017 року, тому з поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Однак, представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивач не пропустив строк звернення до суду.

Суд погоджується з означеними доводами представника позивача, що такий строк не є пропущеним, при цьому не приймаючи до уваги доводи представників відповідача та третьої особи про те, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки належних та допустимих доказів отримання пакету документів позивачем після їх повернення з Міністерства оборони України до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в подальшому листом від 26 квітня 2016 року до Летичівського районного військового комісаріату, суду не надано, підпис позивача про отримання документів або іншим чином повідомлення його про результати розгляду заяви матеріали справи не містять. В свою чергу, підпис службової особи Збройних Сил України про сповіщення позивача 04 травня 2016 року щодо результатів розгляду його заяви в телефонному режимі суд оцінює критично, адже такий військовослужбовець є заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому суд присуджує судові витрати, які мали бути понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду, на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та п.п. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через Летичівський районний суд Хмельницької області апеляційної скарги.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Б. Ходоровський