Справа № 820/2933/17
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
13 вересня 2017 р. 10:52 год. справа №820/2933/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Біленського О.О.

при секретарі судового засідання Король Д.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - Косолап Г.Ю., Дрижанов О.С.,

представника відповідача Красько С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба щодо невиплати майору ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна;

- стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба (інн. 24980799, 61023, Харківська область., м.Харків, вул.Сумська, буд.77/79) на користь позивача грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 110711 (сто десять тисяч сімсот одинадцять) грн. 31 коп.;

- стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба на користь позивача кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн.

В обґрунтування позову зазначено, що майор ОСОБА_1 проходячи військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, знаходився на забезпеченні за рахунок держави відповідно до п.7 ч.2 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 02.09.2011 року. Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 , належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби. Законодавством передбачено виплату грошової компенсації військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби, з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна, зазначена грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою на підставі наказу командира відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

На письмове звернення ОСОБА_1 від 24.02.2017 року до Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба щодо виплати позивачу при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, відповіді надано не було. Довідку про вартість речового майна також відповідачем не складено.

Отже, позивач вважає порушеними його права Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, що й зумовило звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у запереченнях на адміністративний позов, та просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 втратив статус військовослужбовця на час написання звернення, тому згідно Постанови КМУ №178 від 16.03.2016 року «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» він не має права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Заслухавши пояснення позивача, його уповноважених представників та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України, в званні майора, на посаді заступника начальника навчально-тренувального комплексу інженерно-авіаційного факультету.

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №10 від 16.01.2017 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас, на підставі пункту "б" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Позивача звільнено із правом носіння військової форми одягу.

Наказом від 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу університету і направлено для зарахування на військовий облік до Жовтневого ОРВК м. Харкова.

Суд зауважує, що при проходженні військової служби у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, позивач знаходився на забезпеченні за рахунок держави відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України, статтями 9, 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статті 15 Закону України від 6 грудня 1991 року «Про Збройні Сили України» та відповідно до п.7 ч.2 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 02.09.2011 року, Міністерство оборони України забезпечує належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 та належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що ХНУПС ім. І. Кожедуба, де позивач проходив службу, речове майно в повному обсязі не видано, а при звільненні не виплачено грошову компенсацію за належне до видачі речове майно.

Відповідно до наявного у матеріалах справи аркуша бесіди від 05 січня 2017 року майор ОСОБА_1 виявив прохання (побажання) розрахуватися речовим майном, по день виключення із списків особового складу.

У рапорті від 24.02.2017 року зазначено, що майор ОСОБА_1 - заступник начальника навчально-тренувального комплексу інженерно-авіаційного факультету справи посаду здав, з університетом по усім видам забезпечення розрахувався крім речового майна, яке отримав не в повному обсязі.

Окрім цього, як встановлено судом із матеріалів справи, позивач 24.02.2017 року направив до ХНУПС ім. І. Кожедуба заяву, з проханням розрахуватися речовим майном по день виключення із списків особового складу. Проте відповідачем не було проведено розрахунку за неотримане речове майно з майором ОСОБА_1 , відповіді на зазначене звернення надано не було.

По суті спірних правовідносин, суду зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (яка набрала чинності 22.03.2016р.), затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, котрий визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до вказаного порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з п. 4 розділу ІІІ військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Тобто, законодавством України передбачено право вибору військовослужбовця, який звільняється зі Збройних Сил України, отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.

Зазначене право не може бути обмежено, скасовано або змінено відповідачем на власний розсуд без передбачених законом підстав.

Таким чином, на день підписання наказу про звільнення зі служби у січні 2017 року позивач мав передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації замість неотриманого речового майна.

Суд також звертає увагу, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно можлива на підставі довідки про вартість речового майна, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації

З наявних матеріалів справи встановлено, що лише на адвокатський запит від 27.06.2017 року №17 щодо надання копії довідки про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 станом на 16.01.2017 року, Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. І.Кожедуба надано зазначені матеріали.

Так, обов`язок відповідача щодо виплати компенсації виникає з моменту реалізації права позивачем шляхом висловлювання побажання щодо їх реалізації. Таким чином зазначені гарантії реалізуються за відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Отже для реалізації зазначеного права, позивач направив на адресу відповідача заяву, стосовно проведення відповідної виплати. Останнім отримано відповідну заяву, що підтверджується витягом із Журналу реєстрації вхідних документів Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, та зареєстровано її за №814.

Проте, відповідачем не вчинено жодних дій щодо виплати грошової компенсації, ОСОБА_1 за не отримане речове майно, що передбачено чинним законодавством, відповіді на заяву позивача не надано, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно з приписами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків.

Суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень порушено принцип добросовісності, а саме не вчинено жодних дій щодо виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , за неотримане речове майно, чим порушено право позивача, передбачене ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, порушено вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 2 КАС України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є стягнення з Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба на користь ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі речового майна звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 110711 грн. 31 коп.

Відносно позовної вимоги про стягнення з Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба моральної шкоди у розмірі 100000 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що належні до виплати при звільненні кошти він не отримував з моменту звільнення зі Збройних Сил України, а звільнення відбулося в зв`язку із виявленим захворюванням. У зв`язку з невиплатою належних при звільненні коштів позивач не мав змоги забезпечити себе належним лікуванням та лікарськими засобами, необхідними для відновлення здоров`я. Наслідком цього стали моральні страждання позивача, втрата нормальних життєвих зв`язків. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на зазначені виплати.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і можливими протиправним діянням відповідача.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача в частині визнання протиправної бездіяльності щодо невиплати майору ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна та стягнення з Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба грошової компенсації замість належного до видачі речового майна звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 110711, 31 коп. є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

В іншій частині відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 2, 9, 71, 94, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба щодо невиплати майору ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна.

Стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба (, 61023, Харківська область., м.Харків, вул.Сумська, буд.77/79) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 110711 (сто десять тисяч сімсот одинадцять) грн. 31 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського національного університету Повітряних Сил ім.І.Кожедуба (, 61023, Харківська область., м.Харків, вул.Сумська, буд.77/79) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1747,11 (одна тисяча сімсот сорок сім) грн. 11 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст буде виготовлено у строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2017 року.

Суддя Біленський О.О.