Справа № 332/3880/16-а
Суддя: Турбіна Т. Ф.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.08.2017
Справа № 332/3880/16-а
Провадження № 2-а/334/175/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати з 01.01.2016р. пенсії по інвалідності, у грудні 2016 року справа надійшла на розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2016р.

В ході судового розгляду справи здійснено заміну відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя на його правонаступника Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя, в порядку ст.51 КАС України позивач збільшив позовні вимоги, відповідно до уточненого адміністративного позову від 18.09.2017р. позивач просить визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, який є правонаступником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови поновити з 01 січня 2016 року та з 01 січня 2017 року виплату пенсії, яка була обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та зобов'язати відповідача відновити з 01 січня 2016 року та з 01 січня 2017 року виплату пенсії, яка була обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову вказує, що він перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яке є правонаступником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, як інвалід з дитинства третьої групи загального захворювання. До 31.12.2015р. позивач отримував пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з 01.01.2016р. відповідач припинив виплату пенсію позивачу.

Позивач намагався врегулювати даний спір мирним шляхом та звернувся до відповідача з листом про поновлення виплати вказаної пенсії, але відмовив в задоволенні вказаної вимоги з тих міркувань, що оскільки станом на 01.01.2016 року позивач працював та зараз працює на посаді судді Заводського районного суду м. Запоріжжя, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», то з 01.01.2016 року позивачу було призупинено виплату пенсії відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Окрім того, з 01.01.2017р. відповідач знову припинив виплату пенсії позивачу з аналогічних міркувань, при цьому вказуючи, що з 01.01.2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. № 1774 врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році та продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у 2017 році. Згідно з цим законом з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. особам, які займають посади державної служби, визначені Законом України «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені цим законом, не виплачуються.

Позивач вважає вказані дії відповідача необґрунтованими та незаконними, ухвалюючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідач порушив приписи Конституції України, у звязку з чим такі його дії щодо припинення виплати пенсії по інвалідності є протиправними. Пенсія по інвалідності є соціальною гарантією, встановленою Конституцією України. Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної втрати працездатності. Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначають, що одним із принципів державного соціального страхування визначено державну гарантію реалізації застрахованими громадянами своїх прав. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій в тому числі особам, які визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди.

Позивачу була призначена пенсія по інвалідності, а відповідно він відповідав критеріям, встановленим Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Суддівська винагорода передбачена Законом України «Про судоустрій та статус суддів» і на момент розгляду справи позивач не досяг віку передбаченого статтею 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», отже, не набув права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Наведені правові норми свідчать про те, що заробітна плата судді та пенсія по інвалідності мають різну правову природу та здійснюються з різних джерел фінансування.

Пенсія по інвалідності є соціальною гарантією, встановленою Конституцією України. Конституційний Суд України в своїх рішеннях неодноразово вказував про недопущення звуження чи скасування соціальних гарантій. Органи пенсійного забезпечення, здійснюючи свої повноваження, зобовязані в першу чергу дотримуватися Конституції України. Вважає, що ухвалюючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідач порушив приписи Конституції України, у звязку з чим такі його дії щодо припинення виплати пенсії по інвалідності є протиправними.

Також позивач вказує, що право, за захистом якого він звернувся до суду, також гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки підпадає під визначення «майно» в розумінні вказаної норми Конвенції, і припинення виплати пенсії позивачу становило втручання в його майнові права, яке відбулося на підставі Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року та Закону України № 889-VIII від 06.12.2016 року. Однак таке втручання у майнове право позивача було непропорційним, оскільки не передбачено будь-якої компенсації для дотримання балансу між загальним інтересом, що переслідується, та майновим інтересом позивача.

Також зауважує на тому, що у даному випадку мало місце припинення виплати пенсій окремій категорії осіб, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", що порушує принцип рівності громадяни України перед законом, закріплений у ст. 24 Конституції України. З наведених підстав просить позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання позивач не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його присутності, позов просив задовольнити.

Представник Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя у судове засідання не зявився. На адресу суду надійшла заява, в якій управління вказує, що проти позову заперечує, розгляд справи просить провести без участі представника управління. У січні 2017 року відповідач надіслав письмові заперечення проти позову, вказуючи, що позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державну службу», а тому поновлення виплати пенсії по інвалідності з 01.01.2016р. відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2014 року перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яке є правонаступником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, як інвалід з дитинства третьої групи загального захворювання. При цьому він з 01.12.2011р. і по теперішній час працює на посаді судді Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Позивач отримував пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після 01.04.2015р. виплату пенсії було припинено з посиланням на Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016р. дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя були визнані протиправними і зобовязано відповідача поновити виплату пенсії з 01.06.2015р. Відтак, до 31.12.2015р. позивач отримував пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.01.2016р. виплата пенсії позивачу була також припинена. На заяву позивача поновити виплату пенсії відповідач листом № 172/с-8 від 21.11.2016р. повідомив про відмову в задоволенні вказаної вимоги з тих міркувань, що з 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній на сьогоднішній день): «Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Оскільки станом на 01.01.2016 року позивач працював та зараз працює на посаді судді Заводського районного суду м. Запоріжжя, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», то з 01.01.2016 року позивачу з цих мотивів було призупинено виплату пенсії.

Листом №154/с-9 від 13.06.2017р. Центральне обєднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомила ОСОБА_1, що з 01.01.2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. № 1774 врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році та продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у 2017році. Згідно з цим законом з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. особам, які займають посади державної служби, визначені Законом України «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені цим законом, не виплачуються.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної втрати працездатності.

Гарантія громадян на соціальний захист закріплена у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Одним із принципів здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Право на отримання пенсій передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону).

Відповідно до ст. 30 цього Закону пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Позивач є інвалідом з дитинства, йому встановлена третя група інвалідності безстроково, що підтверджується посвідченням серія АА №734985 від 02.10.1998р.

Позивачу була призначена пенсія по інвалідності на підставі його заяви від 01.04.2014р., тобто він відповідав і відповідає критеріям, встановленим Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Порядок виплати пенсії регламентується ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підстави та порядок припинення та поновлення виплати пенсії встановлені у ст. 49 цього Закону. Відповідно до ст. 49 цього Закону виплата пенсії може бути припинена за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З матеріалів справи та письмових пояснень відповідача вбачається, що відповідачем не приймалося відповідних рішень про припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності за період 2016-2017 роки у встановленому законом порядку.

В обґрунтування своїх дій з припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідач посилається на зміни, що вносилися до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, частина друга статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року викладена в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Згідно ч.2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Законів № 213-VIII від 02.03.2015, № 911-VIII від 24.12.2015 та зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, даними нормами припинено виплату пенсій за віком окремій категорії осіб, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Пенсія по інвалідності призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до розділу ІV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до статті 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого статтею 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою.(стаття 34 ІV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Отже пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати). При цьому суддівська винагорода передбачена Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

На момент розгляду справи позивач не досяг віку передбаченого статтею 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», отже, не набув права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Наведені правові норми свідчать про те, що заробітна плата судді та пенсія по інвалідності мають різну правову природу та здійснюються з різних джерел фінансування.

Позивачу пенсія по інвалідності призначена відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внесені зміни до цього закону не скасовують наявності у позивач права на пенсію по інвалідності, а припиняють її виплату з правом поновлення після звільнення з роботи.

Між тим, пенсія по інвалідності є соціальною гарантією, встановленою Конституцією України. Конституційний Суд України в своїх рішеннях неодноразово вказував про недопущення звуження чи скасування соціальних гарантій. Зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року Конституційний Суд України визначив, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року Конституційний Суд України вказав, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З наведених підстав положення частини другої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року та в редакції Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. щодо припинення виплати пенсії особам, що їм призначені на час їх роботи на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту цих осіб та рівності конституційних прав громадян незалежно від роботи на будь-якій посаді після призначення пенсії.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією, законами України та іншими нормативними актами. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, які у своїй діяльності також повинні дотримуватися, в першу чергу, Конституції України.

Тому органи пенсійного забезпечення, здійснюючи свої повноваження зобовязані в першу чергу дотримуватися Конституції України. Отже, припиняючи виплату пенсії позивачу відповідач порушив приписи Конституції України, у звязку з чим такі його дії щодо припинення виплати пенсії по інвалідності є протиправними.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та, з урахуванням ухвали про залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.01.2016р. по 30.04.2016р., підлягають задоволенню з 01.05.2016р

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 11, 14, 70-72, 159-162 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, який є правонаступником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні та виплаті пенсії по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжі відновити та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, який є правонаступником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні та виплаті з 01 січня 2017 року пенсії по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити з 01 січня 2017 року виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: Турбіна Т. Ф.