Справа № 815/6418/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6418/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Косцової І.П.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (надалі - Позивачі) звернулись до суду з адміністративним позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - відповідач, ГУДМСУ в Одеській області), в якому просили:

- визнати неправомірним та скасувати Наказ ГУДМСУ в Одеській області №219 від 16.11.2016 року, яким позивачам відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати ГУДМСУ в Одеській області прийняти стосовно позивачів рішення про оформлення документів для вирішення питання стосовно визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що спірне рішення не відповідає положенням Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки подані позивачами заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не підпадають під визначені ч.6 ст.8 даного Закону критерії для відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав неправомірним та скасував наказ №219 від 16.11.2016 року та зобов'язав відповідача повторно розглянути заяви позивачів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а в іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачі є подружжям, прибули на територію України разом, і 03.11.2016 року звернулись до відповідача із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в яких вказали, що причиною звернення в Україні за міжнародним захистом є побоювання повертатися в Грузію через насильство, якого зазнав в Грузії позивач ОСОБА_5, як прибічник та член опозиційної політичної сили «Національна партія». Про обставини застосування до позивача ОСОБА_5 фізичного насильства з вищевказаних причин також зазначено в анкетах позивачів та в протоколах проведених з ними співбесід.

16.11.2016 року відповідачем стосовно кожного позивача окремо прийняті накази за №219, якими відмовлено позивачам в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як зазначено в цих наказах, вони прийняті у відповідності до п.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (надалі - Закон) з урахуванням висновку головного спеціаліста ГУ ДМС в Одеській області Чубанової Н.М..

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведене у цих наказах нормативне обґрунтування прийнятого рішення не відповідає його сутті, оскільки п.6 ст.5 Закону визначає підстави для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави для відмови в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту наведені в ч.6 ст.8 Закону.

Це вказує на певні дефекти змісту прийнятих відносно позивачів спірних наказів.

Вирішуючи питання про те, чи відповідають закріпленим у ч.3 ст.2 КАС України критеріям прийняті стосовно позивачів рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання їх біженцем або особами, які потребує додаткового захисту, колегія суддів виходить з наступного.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту може бути прийняти виключно з підстав, які наведені у ч.6 ст.8 Закону, а саме:

- заява особи, яка шукає притулку, є очевидно необґрунтованою, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону;

- якщо заява носить характер зловживання, тобто якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Даний перелік є вичерпним.

З тексту висновку головного спеціаліста ГУ ДМС в Одеській області Чубанової Н.М., на підставі якого приймались спірні рішення, слідує, що в якості підстави для відмови в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач посилається на відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 ст.1 Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Отже, заяви позивачів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту можуть бути визнані як явно необґрунтовані, якщо відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, тобто відсутність побоювань стати жертвою переслідувань чи побоювань застосування до неї насильства в країні своєї громадянської належності.

В своїх заявах про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачі зазначили про наявність однієї з умов, яка передбачена пунктом 1 частини першої статті 1 Закону, а саме - наявність побоювань стати жертвою переслідувань та застосування насильства до позивача ОСОБА_5 через належність його до певної політичної сили.

При цьому слід враховувати, що оцінка обґрунтованості та реальності таких побоювань здійснюється міграційними органами на стадії вже після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Це витікає з положень ч.2 ст.9 Закону та п.5.1 Розділу V «Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за №1146/19884 (надалі - Правила №649).

Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Відповідно до положень п.5.1 Правила №649 після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу):

- проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви;

- у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається;

Відомості та обставини, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника, та встановлена загальна правдоподібність заяви.

Оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про:

- всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування;

- відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об'єктом переслідування чи об'єктом завдання серйозної шкоди;

особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об'єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.

Отже, оцінка обґрунтованості побоювань внаслідок повідомлених заявником обставин здійснюється уповноваженою посадовою особою територіального органу ДМС вже після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В той же час, у висновку головного спеціаліста ГУ ДМС в Одеській області Чубанової Н.М., на підставі якого приймались спірні рішення, робиться аналіз обґрунтованості тих побоювань, про які вказали позивачі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що подані позивачами заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не можна відносити до тих, про які йдеться у ч.6 ст.8 Закону, тобто до очевидно необґрунтованих, оскільки для підтвердження чи спростування обґрунтованості наведених позивачами побоювань слід провести передбачені Законом дії по перевірці справжності повідомлених позивачами обставин, а такі дії можливо здійснити вже після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правильністю рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірним та скасування наказів №219 від 16.11.2016 року.

Також колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів про оформлення документів для вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ГУДМСУ в Одеській області прийняти стосовно позивачів рішення про оформлення документів для вирішення питання стосовно визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивачами в апеляційному порядку не оскаржувалось та за своєю суттю є правильним.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 вересня 2017 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук І.П. Косцова