Справа № 337/2410/17(2-а/337/187/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Мурашова Н.А.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2017 рокусправа № 337/2410/17(2-а/337/187/2017)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Юрко І.В. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2017 року у справі №337/2410/17(2-а/337/187/2017) за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії та розпорядження відповідача №171635 від 12.06.2017 року у розгляді заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати відповідача починаючи з 07.06.2017 року призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю розміру з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов'язати надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02.06.2017 року він є суддею у відставці і має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. 02.06.2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання. Розпорядженням від 12.06.2017 року йому було призначене таке утримання в розмірі 80% від розміру суддівської винагороди. Він не згоден з такими діями відповідача, вважає, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання повинен становитиме 90%, виходячи із стажу його роботи на посаді судді 11 років 8 місяців 2 дні за період з 19.10.2005 року по 02.06.2017 року, а також іншого стажу, що дає йому право на відставку, - строку проходження військової служби з 17.04.1978 року по 27.04.1980 року, половини строку навчання на денному відділенні у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року, на посадах слідчого, помічника прокурора, прокурора з 29.06.1992 року по 18.02.2003 року. Отже, загальний стаж, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 27 років 03 міс. 19 дн.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії відповідача щодо призначення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідний посаді.

Зобов'язано відповідача призначити та виплатити позивачу з 07.06.2017 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідний посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично отриманих сум.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 640,00грн.

Зобов'язано відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання цією постановою законної сили.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що загальний стаж позивача за даними трудової книжки становить 36 років 05 місяців 25 днів, при цьому стаж роботи на посаді судді становить 11 років 08 місяців 02 дні.

Враховуючи, що суддівський стаж позивача складає 11 років 08 місяців 02 дні, підстав для застосування управління більшої відсоткової ставки ніж 80% від суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судів у відставці, так як це прямо суперечить наведеним управлінням нормам, оскільки чинне законодавство не передбачає обчислення щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку понад 80% особам, що не мають стажу на посаді судді понад 20 років.

Поняття права на відставку судді та питання розрахунку органами Пенсійного фонду щомісячного довічного грошового утримання судді є різними за своєю суттю і правовим походженням та не можуть ототожнюватися.

Прийняте управління розпорядження №171635 від 12.06.2017 року повністю відповідає нормам Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому в Законі не вказано про обов'язок органів Пенсійного фонду зараховувати для призначення та визначення розміру довічного грошового утримання суддів у відставці до стажу роботу в органах прокуратури, період навчання та строк проходження строкової служби у лавах Радянської армії.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядав справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що згідно розпорядження №171633 від 12.06.2017 року позивачу з 07.06.2017 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітної плати судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 11 років 08 місяців 02 дні.

Так, відповідачем було враховано і не оспорюється стаж роботи позивача з 19.10.2005 року по 22.11.2010 року на посаді судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя, з 23.11.2010 року по 02.06.2017 року на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

Вказаний стаж роботи підтверджується записами в трудовій книжці позивача та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.06.2017 року, складеного Апеляційним судом Запорізької області.

Крім того, згідно вказаного розрахунку до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також включений період проходження служби в лава Радянської армії з 17.04.1978 року по 27.04.1980 року, 02 роки 00 місяців 10 днів, половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року, 01 рік 11 місяцв 00 днів, та період роботи в органах прокуратури з 15.05.1991 року по 18.02.2003 року, 11 років 08 місяців 27 днів.

Спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду проходження військової служби, половини періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та періоду роботи в органах прокуратури, що вплинуло на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів". Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, порядок застосування якої визначений Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим, ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Аналогічні приписи містить абзац другий пункту 25 Розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який є чинним на цей час та був чинним на момент призначення позивачу довіного грошового утримання судді у відставці, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (№2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З наведених норм Закону слідує, що право на відставку, а отже, і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має суддя, який пропрацював на посаді судді 20 років і більше; при цьому, якщо стаж роботи на посаді судді 20 років щомісячне довічне грошове утримання призначається у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а якщо стаж роботи на посаді судді є більшим - розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується, виходячи із такого розрахунку - два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до вказаного Закону.

Отже, у даному випадку мова йде про стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у відповідному розмірі.

Визначальною підставою при цьому є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення певного періоду (строку) до спеціального стажу роботи суддям для реалізації ними права на відставку та призначення їм щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з абз.4 пункту 34 розділу ХІІ Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було призначено на посаду судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя 19.10.2005 року. (а.с.16)

Отже визначення стажу роботи на посаді судді позивача визначається Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, чинним на момент призначення його на посаду судді (далі - Закон №2862-ХІІ).

Частиною четвертою статті 43 Закону №2862-ХІІ в редакції від 11.10.2005 року, що діяла на день призначення ОСОБА_2 на посаду судді, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

За наведених обставина, до стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на відставку, враховуючи, що позивач має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, підлягає зарахуванню робота на посаді слідчого прокуратури Комунарського району міста Запоріжжя з 15 травня 1991 року по 28 червня 1992 року, помічника прокурора Заводського району міста Запоріжжя з 29 червня 1992 року по 27 грудня 1993 року, прокурора кримінально-судового відділу облпрокуратури Запорізької області з 28 грудня 1993 року по 16 жовтня 1997 року, старшого прокурора кримінально-судового відділу облпрокуратури Запорізької області з 17 жовтня 1997 року по 03 вересня 1998 року, старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах з 4 вересня 1998 року по 25 червня 2000 року, заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах з 26 червня 2000 року по 25 жовтня 2001 року, прокурора Василівського району Запорізької області з 26 жовтня 2001 року по 18 лютого 2003 року, усього - 11 років 08 місяців 27 днів.

Також, до стажу роботи позивача на посаді судді відповідно до постанови КМУ від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, а саме 02 роки 00 місяців 10 днів та половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року, а саме 01 рік 11 місяців 00 днів.

За таких умов стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 27 років 03 місяців 19 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, доводи апелянта щодо правомірності дій по призначенню позивачу довічного грошового утримання суддів у розірі 80% суддівської винагороди є безпідставними.

Крім того, доказів правомірності своїх дій відповідач в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України до суду не надав.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при здійсненні розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді і визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, у зв'язку з чим його дії та рішення слід визнати протиправними та зобов'язати його призначити та виплатити позивачу з 07.06.2017 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідний посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на вищевикладені обставини справи та норми права, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2017 року у справі №337/2410/17(2-а/337/187/2017) за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.В.Юрко

В.А.Шальєва