Справа № 357/11497/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу позивача - управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач, управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області, звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили скасувати постанову старшого державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51695386.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2015 року у справі №357/3061/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві про зобов'язання провести перерахунок та виплату доплати до пенсії, позов задоволено частково: зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві провести перерахунок та виплату доплати до пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановивши її в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про державний бюджет України на відповідний календарний рік, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно з урахуванням сум раніше проведених виплат. Зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року.

16 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист за № 357/3061/15-а. Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 08 липня 2016 року.

22 серпня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Микитчик І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51695386 щодо примусового виконання виконавчого листа № 357/3061/15-а виданого 16 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про зобов'язання управління Пенсійного Фонду України у місті Білій Церкві Київської області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату доплати до пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановивши її в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про державний бюджет України на відповідний календарний рік, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 серпня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно з урахуванням сум раніше проведених виплат.

Вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51695386 від 22 серпня 2016 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а відповідач діяв у спосіб та у межах повноважень, передбачених положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними у постанові суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що рішення про стягнення коштів з державних органів, дійсно, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440), який передбачає, що рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п. 3 Порядку № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно з п. 20 Порядку № 440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року.

Отже, чинним законодавством України встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Але відповідно до вищенаведених правових норм виконання судових рішень зобов'язального характеру можливе за умови, якщо за ними проведено нарахування відповідних виплат, але нараховані кошти не виплачено.

Відповідно до вищенаведених правових норм можливе виконання судових рішень про стягнення коштів, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а не рішень зобов'язального характеру, про яке йде мова у спірних правовідносинах.

Так, виконання судових рішень зобов'язального характеру в порядку Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Поряду № 845, можливе за умови, якщо за ними проведено нарахування відповідних виплат, але нараховані кошти не виплачено.

Аналогічну правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2017 року у справі № 357/10533/16-а.

Крім зазначеного у апеляційній скарзі позивач зазначає, що заява про примусове виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2015 року у справі №357/3061/15-а подана з пропуском строку пред'явлення до примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2016 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області надійшла заява стягувача, ОСОБА_2 від 02 липня 2016 року за вх.. №713 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року №357/3061/15-а.

19 липня 2016 року державним виконавцем Микитчик І.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пропущений строк пред'явлення виконавчого документа до виконання (строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - до 08 липня 2016 року).

22 серпня 2016 року постановою про перевірку виконавчого провадження №51695386, винесеною в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ахмад Н.І.: визнано такими, що суперечать вимогам ст.. 3, 11, 22, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження; скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19 липня 2016 року з виконання виконавчого листа №357/3061/15-а; зобов'язано державного виконавця вжити заходів щодо приведення даного виконавчого провадження у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

22 серпня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Микитчик І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51695386 щодо примусового виконання виконавчого листа № 357/3061/15-а.

Так, постановою про перевірку виконавчого провадження №51695386 від 22 серпня 2016 року встановлено, що заява про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом №357/3061/15-а направлена до відділу примусового виконання рішень 05 липня 2016 року засобами поштового зв'язку. 11 липня 2016 року поштове відправлення вручене представнику за довіреністю та 12 липня 2016 року зареєстроване Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області.

У силі вимог п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - чинного, станом на дату виникнення спірних правовідносин), виконавчий лист №357/3061/15-а може бути пред'явлено до виконання протягом року, тобто до 08 липня 2016 року.

Відповідно до п. 3.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти.

Матеріалами справи підтверджується, що 05 липня 2016 року стягувач, ОСОБА_2 вчинила дії щодо направлення заяви про відкриття виконавчого провадження та виконавчого листа №357/3061/15-а до відділу примусового виконання рішень.

Таким чином, виконавчий лист пред'явлено до виконання стягувачем з дотриманням строку, встановленого ст.. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №51695386 від 22 серпня 2016 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень діяв у спосіб та у межах повноважень, що передбачені чинним законодавством України.

Крім зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем у даній справі є відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» було встановлено, що органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що в даній категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1183/5 від 20 квітня 2016 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 квітня 2016 року за №617/28747, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

А тому структурні підрозділи органів державної виконавчої служби - відділи примусового виконання рішень - не визначені законодавством як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року (К/800/15173/13 ), 31 січня 2017 року (К/800/25187/15), 22 лютого 2017 року (К/800/36068/13), від 28 лютого 2017 року (К/800/42194/15).

Отже, даний позов заявлено до неналежного відповідача, відповідачем у цій справі має бути Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моментупроголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.