Справа № 817/894/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2017 р.Р і в н е 817/894/15

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів Друзенко Н.В., Комшелюк Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення від 28.01.2015 року за вих. №2135/3 про відмову у реєстрації знака "КОБЗАР" за заявкою №m201319612 від 25.10.2013 року, зобов'язання відповідача продовжити діловодство за заявкою №m201319612 від 25.10.2013 року та організувати експертизу за даною заявкою по суті заявленого на реєстрацію позначення без повторного стягнення збору за подання заявки.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача 1 з заявкою про реєстрацію словесного позначення "Кобзар" для отримання правової охорони на нього в якості знака для товарів та послуг 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг. Проте, згідно висновку кваліфікаційної експертизи заявлене позначення не відповідає умовам правової охорони, оскільки є схожим настільки, що його можна сплутати зі словесним знаком "КОБЗАР", раніше зареєстрованим в Україні на ім'я Відкритого акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" щодо споріднених товарів. У зв'язку з цим, на підставі пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" позивачу відмовлено в реєстрації знака для товарів та послуг, про що прийнято оспорюване рішення. Позивач вважає таке рішення протиправним, зазначає про безпідставність та необґрунтованість висновків, покладених в його основу. Зокрема, позивач вказує, що Відкрите акціонерне товариство "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" протягом більш як трьох років не використовує зареєстрований знак "КОБЗАР", що повинно враховуватись відповідачем 1, тому відсутня будь-яка можливість введення споживачів в оману щодо особи виробника товарів під знаком "Кобзар". Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідач 1 про причини неприбуття суд не повідомив, заперечень на адміністративний позов не подав.

Відповідач 2 подав клопотання про відкладення судового розгляду для підготовки матеріалів та позиції по даній справі, заперечень на адміністративний позов не подав. Оскільки відповідач 2 залучений до участі у справі ухвалою суду від 24.07.2017, копію якої та повістку про виклик до суду отримав 31.07.2017, тобто з наданням достатнього часу для підготовки до справи, наведені відповідачем 2 причини неприбуття у судове засідання не визнаються судом поважними, а клопотання до задоволення не підлягає.

За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

В силу вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження, за відсутності сторін, на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 25.10.2013 ОСОБА_1 звернувся до Державної служби інтелектуальної власності України із заявкою №m201319612 на реєстрацію словесного позначення "Кобзар" в якості знака для товарів та послуг щодо товарів 30-го класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг (а.с. 7).

За наслідками експертизи даної заявки, яка проводилась Державним підприємством "Український інститут промислової власності", надано висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи, який затверджено рішенням Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака від 28.01.2015 вих. №2135/З (а.с. 8-9).

В основу даного рішення покладено те, що за результатами кваліфікаційної експертизи встановлено, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони згідно п. 1 ст. 5, ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", а саме: заявлене позначення для всіх товарів 30 класу, зазначених у наведеному в матеріалах заявки переліку є схожим настільки, що його можна сплутати зі словесним знаком "КОБЗАР", раніше зареєстрованим в Україні на ім'я Відкритого акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка", (UA) (свідоцтво №24134 від 15.04.2002, заявка №98062529 від 30.06.1998) щодо споріднених товарів, що є підставою для відмови в наданні правової охорони, передбаченою п. 3 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно ч. 1-2 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" №3689-XII від 15.12.1993 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон), правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону, право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Строк дії свідоцтва становить 10 років від дати подання заявки до Установи і продовжується Установою за клопотанням власника свідоцтва щоразу на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому пунктом 2 статті 18 цього Закону. Порядок продовження строку дії свідоцтва встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Статтею 7 Закону передбачено, що особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку. За дорученням заявника заявку може бути подано через представника у справах інтелектуальної власності або іншу довірену особу. Заявка повинна стосуватися одного знака. Заявка складається українською мовою і повинна містити: заяву про реєстрацію знака; зображення позначення, що заявляється; перелік товарів і послуг, для яких заявник просить зареєструвати знак, згрупованих за МКТП. У заяві про реєстрацію знака необхідно вказати заявника (заявників) та його адресу. Якщо заявник просить охорону кольору чи поєднання кольорів як розрізняльної ознаки свого знака, то він зобов'язаний: заявити про це і вказати в заяві колір чи поєднання кольорів, охорону яких він просить; подати в заявці кольорові зображення вказаного знака. Кількість примірників таких зображень встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності. Інші вимоги до документів заявки визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності. За подання заявки сплачується збір, розмір якого встановлюється з урахуванням кількості класів МКТП, якими охоплюються зазначені в заявці товари і послуги. Документ про сплату збору повинен надійти до Установи разом з заявкою або протягом двох місяців від дати подання заявки. Цей строк продовжується, але не більше ніж на шість місяців, якщо до його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання.

Частиною 1 статті 10 Закону визначено, що експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Частиною 3 статті 10 Закону встановлено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику. Заявник має право протягом місяця від дати одержання ним рішення Установи затребувати копії матеріалів, що протиставлені заявці. Ці копії надсилаються заявнику протягом місяця.

За змістом частин 15-16 статті 10 Закону встановлено, що під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання. Якщо є підстави вважати, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони повністю або частково, то заклад експертизи надсилає заявнику про це обґрунтований попередній висновок з пропозицією надати мотивовану відповідь на користь реєстрації знака. Відповідь заявника надається у строк, встановлений пунктом 6 цієї статті для додаткових матеріалів, та береться до уваги під час підготовки висновку експертизи за заявкою.

В силу приписів частини 3 статті 6 Закону, не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Крім того, вимоги до заявки, правила подання та процедуру розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг визначені у Правилах складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, що затверджені Наказом Державного патентного відомства України №116 від 28.07.1995, затверджені у Міністерстві юстиції України за №276/812 02.08.1995 (надалі - Правила).

Відповідно до розділу 4 Правил, експертиза заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг складається з таких етапів:

-встановлення дати подання заявки;

-експертиза заявки за формальними ознаками;

-експертиза заявки по суті позначення, що заявлено на реєстрацію як знак.

Згідно з п. 4.3 Правил, задачею експертизи заявки по суті позначення, заявленого на реєстрацію як знак, відповідно до пункту 7 статті 10 Закону, є перевірка позначення на відповідність умовам надання правової охорони. Експертиза заявки по суті складається з:

-перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони відповідно до пункту 1 статті 5 та пунктів 1, 2 статті 6 Закону;

-перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у пунктах 3, 4 статті 6 Закону.

Підпунктом 4.3.2.1 підпункту 4.3.2 пункту 4.3 Правил передбачено, що згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знак позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з:

а)знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг;

б)знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна:

-міжнародними знаками, що охороняються в Україні згідно з Мадридською угодою;

-знаками загальновідомими в Україні, що охороняються відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції;

в)фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Відомства заявки по відношенню до однорідних товарів і/або послуг;

г)найменуваннями місць походження, крім випадків, коли вони включені як неохороноспроможні елементи до знака, що реєструється на ім'я особи, яка має право користування таким найменуванням;

ґ)сертифікаційними знаками, зареєстрованими в установленому порядку.

Підпунктами 4.3.2.4-4.3.2.6 підпункту 4.3.2 пункту 4.3 Правил визначено, що позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно:

-провести пошук тотожних або схожих позначень;

-визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень;

-визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Серед позначень, зазначених в пунктах 4.3.2.1 а), б), в), 4.3.2.2. а) Правил, пошук здійснюється відносно тих позначень, які мають більш ранній пріоритет.

Для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг.

При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи.

При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Відтак, правовій охороні підлягають заявлені на реєстрацію знаки для товарів і послуг, що відповідають умовам надання такої правової охорони. Зокрема, однією з умов надання правової охорони є відсутність схожості заявленого на реєстрацію словесного позначення настільки, що його можна сплутати з раніше зареєстрованими знаками на товари та послуги для споріднених товарів і послуг. При цьому, наявність чи відсутність зазначеної схожості перевіряється в межах проведення кваліфікаційної експертизи заявки шляхом пошуку схожих позначень, визначення ступеня їх схожості, а також однорідності товарів і послуг, для яких заявлене дане позначення і тих, знаки на які вже зареєстровані за іншими особами.

З урахуванням наведених положень з Правил, при перевірці зазначених обставин повинно братися до уваги чи викликає заявлене позначення асоціації з вже зареєстрованим, а також чи існує ймовірність виникнення у споживача враження про належність товарів, для яких застосовується таке позначення, одній і тій самій особі.

Ухвалою суду від 12.05.2015 по справі №817/894/15 зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України надати до суду належним чином засвідчені копії та оригінали (для огляду в судовому засіданні) матеріалів заявки №m201319612, для чого встановлено строк до 21.05.2015 (а.с. 26).

Ухвалою суду від 24.07.2017 по справі №817/894/15, повторно зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів заявки №m201319612, для чого встановлено строк до 01.09.2017 (а.с. 82-83).

До закінчення встановленого судом строку відповідачі вимоги ухвали суду не виконали, про причини неможливості надання витребовуваних доказів суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Згідно з ч. 6 даної статті, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У наявному в матеріалах справи рішенні Солом'янського районного суду міста Києва від 29.10.2015 по справі №2-3634/15, яке набрало законної сили 10.11.2015, зазначено, що за Відкритим акціонерним товариством "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" було зареєстровано знак для товарів та послуг "КОБЗАР" для товарів 30 класу, а саме: кава; чай; какао; цукор; рис; тапіока; саго; замінники кави; борошно та зернові продукти; хліб; солодощі; морозиво; мед; сироп мелясовий; дріжджі; пекарські порошки; сіль; гірчиця; оцет; приправи; прянощі; харчовий лід; напої на основі кави; какао чи шоколад; зернові продукти; готові до споживання (а.с. 60-62).

Водночас, з бібліографічних даних, які долучені до висновку про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи, що проводилась за матеріалами заявки позивача від 25.10.2013 №m201319612, слідує, що до переліку товарів щодо яких ОСОБА_1 заявлено на реєстрацію словесне позначення "Кобзар" (30 клас Міжнародного класифікатора для товарів та послуг), серед іншого, входять також: кава; чай; какао; цукор; рис; тапіока; саго; замінники кави; борошно та зернові продукти; хліб; солодощі; морозиво; мед; сироп мелясовий; дріжджі; пекарські порошки; сіль; гірчиця; оцет; приправи; прянощі; харчовий лід; напої на основі кави; какао чи шоколад; зернові продукти; готові до споживання (а.с. 9).

Тому, суд приходить до висновку, що станом на час прийняття оспорюваного рішення про відмову в реєстрації знака від 28.01.2015 вих. №2135/З у відповідача 1 - Державної служби інтелектуальної власності України були обґрунтовані підстави вважати заявлене ОСОБА_1 позначення "Кобзар" для всіх товарів 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг схожим настільки, що його можна сплутати зі словесним знаком "КОБЗАР", раніше зареєстрованим в Україні на ім'я Відкритого акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" (свідоцтво №24134 від 15.04.2002, заявка №98062529 від 30.06.1998) на споріднені товари.

Проте, рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29.10.2015 по справі №2-3634/15, яке набрало законної сили 10.11.2015, позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка", Державної служби інтелектуальної власності України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг задоволено повністю. Припинено дію свідоцтва №24134 в Україні на знак для товарів та послуг "КОБЗАР" щодо всього переліку товарів 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг, що зареєстроване на ім'я Приватного акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка". Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг і здійснити публікацію в офіційному бюлетені Державної служби інтелектуальної власності України "Промислова власність" щодо припинення дії свідоцтва №24134 в Україні на знак для товарів та послуг "КОБЗАР" щодо всього переліку товарів 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг (а.с. 60-62).

У вказаному рішенні суду зазначено, що підставою для дострокового припинення Приватному акціонерному товариству "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" дії свідоцтва №24134 в Україні на знак для товарів та послуг "КОБЗАР" на товари 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг стало те, що воно не використовувалось власником протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва, як це передбачено частиною 4 статті 18 Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з припиненням дії свідоцтва №24134 на знак для товарів та послуг "КОБЗАР" щодо товарів 30 класу Міжнародного класифікатора для товарів та послуг Приватному акціонерному товариству "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29.10.2015 по справі №2-3634/15 відпали обставини, що були підставою для відмови ОСОБА_1 у реєстрації знака за заявкою від 25.10.2013 №m201319612, що має наслідком протиправність оспорюваного рішення.

При цьому, попри те, що припинення дії даного свідоцтва мало місце після прийняття Державною службою інтелектуальної власності України оспорюваного рішення про відмову в реєстрації знака від 28.01.2015 вих. №2135/З, покладені в основу його припинення підстави, а саме невикористання власником зареєстрованого знака на товари та послуги, існували, в тому числі, і станом на час прийняття цього рішення.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на з'ясовані судом та перевірені доказами обставини, оспорюване рішення не відповідає визначеним критеріям правомірності, тому підлягає до скасування судом, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Зі змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому, скасування акта суб'єкта владних повноважень як спосіб захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта (пункт 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Відтак, скасування судом рішення відповідача 1 про відмову в реєстрації знака від 28.01.2015 вих. №2135/З означає, що останній зобов'язаний здійснити процедуру розгляду заявки позивача від 25.10.2013 №m201319612 у встановленому Законом порядку з початку, з урахуванням встановлених даним судовим рішенням обставин.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів продовжити діловодство за заявкою №m201319612 від 25.10.2013, організувати в установленому порядку експертизу заявки по суті заявленого на реєстрацію позначення, без повторного стягнення з позивача збору за подання відповідної заявки, є безпідставними та необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Як передбачено статтею 94 КАС України, судові витрати підлягають присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень відповідно до частини задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака від 28.01.2015 вих. №2135/З.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби інтелектуальної власності України судовий збір у сумі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Жуковська Л.А.

Судді Друзенко Н.В.

Комшелюк Т.О.