Справа № 818/36/17
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року К/800/20837/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Шипуліної Т.М.
Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуГоловного управління ДФС у Сумській області
на постановуСумського окружного адміністративного суду від 01.03.2017
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017
у справі№818/36/17
за позовомПриватного підприємства «Сумитрансекспедиція»
доГоловного управління ДФС у Сумській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Сумитрансекспедиція» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2016.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017, позов задоволено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016;

- за результатами перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2016, яким позивачу збільшено зобов'язання з податку на прибуток на суму 580 207,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 245 779 грн.

Відповідач дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, суми коштів, сплачених приватним підприємцям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки в наданих первинних документах не конкретизовано характер наданих послуг, а вказані контрагенти є найманими працівниками позивача, до посадових обов'язків яких входить виконання тих самих функцій, що й отримані послуги.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій, за встановлених обставин даної справи не погодилися з доводами податкового органу щодо наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених в результаті перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з положеннями Податкового кодексу України.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та приватними підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договори транспортно-експедиційного обслуговування, за умовами яких підприємці зобов'язані власними силами або із залученням третіх осіб організовувати проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів по маршруту відповідно до заявок замовника.

На підтвердження факту надання послуг вказаними контрагентами позивачем надано до справи копії актів приймання-здачі виконаних робіт, додатки до актів, рахунки на оплату послуг, спеціальних дозволів на здійснення перевезення великовагових та (або) великогабаритних вантажів, належним чином погоджені схеми маршруту руху, розрахунки плати за проїзд великогабаритного та великовагового транспорту, подорожні листи автомобіля. На підтвердження подальшого перевезення вантажів з використанням спеціальних дозволів позивачем надано копії подорожніх листів автомобіля, рахунків на оплату наданих позивачем послуг, актів виконаних робіт по перевезенню вантажів, вантажних митних декларацій.

Дослідивши надані позивачем докази, в тому числі первинні документи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали безпідставними доводи відповідача про те, що в наданих позивачем документах не конкретизовано характер наданих послуг, оскільки крім актів приймання-здачі виконаних робіт із загальним найменуванням послуги: «організація вантажних перевезень», між позивачем та його контрагентам складались додатки до актів, копії яких наявні в матеріалах справи. Зокрема, судами встановлено, що в доповненні до актів №1 від 20.01.2014, №2 від 07.02.2014, №3 від 17.02.2014, №4 від 04.03.2014, № 5 від 11.03.2014 та №6 від 26.03.2014 зазначено, що ОСОБА_6 в першому кварталі 2014 року надано такі послуги: організація обстеження маршруту прямування, узгодження проїзду міст, районів, областей за маршрутом, виготовлення спеціального дозволу для автопоїзду НОМЕР_1/НОМЕР_2, організація супроводження автопоїзду автомобілем ДАЇ по мосту через р.Сизранка, організація супроводження автомобілем прикриття по маршруту прямування.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не погодилися з доводами відповідача про те, що характер отриманих послуг від контрагентів позивача збігається з посадовими обов'язками цих осіб, які одночасно були працівниками підприємства, оскільки за результатами дослідження посадових інструкцій за посадами, що в різний час обіймали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, судами встановлено, що до кола посадових обов'язків цих осіб не входить організація перевезень територією інших країн, узгодження маршрутів прямування, сплата збору, отримання спецдозволів. Крім того, з копій трудових книжок встановлено, що ОСОБА_4 не перебував в трудових відносинах з ПП «Сумитрансекспедиція» в період з 20.01.2015 до 26.05.2015, ОСОБА_5 не був працівником підприємства з 27.01.2015 по 16.04.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування валових витрат по податку на прибуток, яке б слугувало підставою для зменшення останньому розміру валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентом. Доводи касаційної скарги усього вищевикладеного не спростовують.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним, не спростованим доводами касаційної скарги, висновок судів попередніх інстанцій, які, встановивши факт здійснення спірних операцій між позивачем та його контрагентами, не знайшли підстав вважати неправомірним формування позивачем валових витрат з податку на прибуток.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

2. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіТ.М. Шипуліна В.П. Юрченко