Справа № 344/16388/16-а
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаПрокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 червня 2017 року на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС.

На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 16 січня, 12 березня 2013 року, 24 липня, 11 грудня 2014 року 4 червня 2015 року (№№ К/9991/7987/12, К/9991/75302/12, К/800/49087/13, К/9991/87951/11, К/800/15372/15 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожніх предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року не можна вважати такою, що дає підстави для допуску справи до провадження та перегляду її Верховним Судом України, оскільки цим рішенням не розв'язано спір по суті, а скасовано рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на наявність неповноти встановлення обставин справи, а відтак, ухвала не містить висновків щодо правомірності застосування норм матеріального права.

Надана на порівняння ухвала Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2014 року не свідчить про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права. Суд касаційної інстанції (аналогічно оскаржуваному рішенню) вирішив питання щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня, відмовивши позивачу у його вимогах, оскільки відповідно до вимог законодавства в 2013 році норми і положення статей 12-16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Аналіз інших долучених судових рішень та оскаржуваної ухвали не дає підстав вважати, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовані одні й ті ж самі норми матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено відмінністю матеріально-правового регулювання спірних відносин у різні періоди часу.

Як убачається із оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року, суд у цій справі визнав, що невиплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році у розмірі, визначеному частиною п'ятою статті 12 Закон № 3551-XII, викликана прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення вказаної норми застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд виходив із того, що пунктом 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що положення статей 12-16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тому визнав правомірними дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Натомість, у справах рішення в яких надані на порівняння, суди вирішували питання щодо перерахунку та виплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2009, 2011, 2014 роках, коли одночасно діяли норми частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII і постанов Кабінету Міністрів України, які регулювали такі виплати. Оскільки в цей час норми частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII не були зупинені чи обмежені іншими нормативними актами, то суд дійшов висновку, що нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у цей період мала здійснюватися відповідно до норм Закону № 3551-XII.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Наведене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков
М.І. Гриців