Справа № 308/9004/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9004/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Струтинська Н.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України ,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 15.09.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 вересня 2017 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 11 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні. Обставини прибуття в Україну прикордонному загону не відомо, від надання пояснень відповідач відмовився. Викладене свідчить, що державу Україну відповідач використовував як країну транзиту, наміру залишитися в Україні для подальшого проживання не мав, намагався незаконно потрапити до країн Західної Європи у складі групи осіб. Відповідач коштів для виїзду з території України не має, підстав для законного перебування на території України передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має. З посиланням на викладене, а також на норми ч.3 ст. 29, ч. 4 ст. 30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства просить суд: примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Пояснив, що під час затримання у відповідача були відсутні документи, що посвідчують його особу, в звязку з чим відповідач не мав можливості офіційно вибути за межі території України.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що документи у нього забрали в Російській Федерації, коштів для самостійного повернення додому не має. Вказав, що мав намір потрапити до Америки.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного висновку.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2017 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 11 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні. Дані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання від 11.09.2017 р., копія якого приєднана до матеріалів справи.

З пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що він потрапив на територію України нелегально, документи у нього забрали в Російській Федерації та мав намір потрапити до Америки.

Судом встановлено, що 13 вересня 2017 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону відносно відповідача громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було прийнято рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства. Про вказане рішення було повідомлено громадянина ОСОБА_2 у присутності перекладача, що стверджується його підписом та підписом перекладача.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що ОСОБА_2 реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.

На момент звернення позивача до суду із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначав правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України був ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року.

Згідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов'язанні неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною 1 статті 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня 2011 року Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2017 року клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено. Затримано громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України - на строк до 6 (шести) місяців.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку , що примусовому видворенню іноземця або особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обовязковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано даний обовязок, було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України. Про вказане рішення було повідомлено відповідача громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2.

Окрім того, у судовому засіданні не було встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні, відповідач не має дозвільних документів на право перебування на території України, а також вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань.

Cудом при прийняті рішення враховано також, що не підлягає видворенню особа, якщо така підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

При цьому, суд враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи з заявою про продовження терміну перебування на території України.

Докази того, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч. 2 КАС України суд,

постановив:

Адміністративний позов Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6