Справа № 743/1263/17
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1263/17
Провадження № 2-а/743/146/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю представника позивача Білонога О.О.

відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В:

Управління ДМС України в Чернігівській області звернулось до суду з позовом, зазначивши, що 28.04.2016 року громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий співробітниками ДПС України, без документів, які підтверджували законність його перебування на території України.

28.04.2016 року ГУДМС України в Одеській області стосовно відповідача було прийнято рішення № 14 про примусове повернення в країну походження, яким зобов'язано ОСОБА_2 покинути територію України, в термін до 11.05.2016 року.

Вказане рішення відповідачем виконано не було.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення про примусове повернення в країну походження, 21.03.2017 року ГУДМС України в Одеській області стосовно відповідача складено протокол про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП та поміщено ОСОБА_2 в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, ОСОБА_2 примусово видворено за межі України, а ухвалою цього ж суду відповідача затримано з поміщенням до Чернігівського ПТПІ на строк до 21.09.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 року, скаргу відповідача на рішення суду І інстанції про примусове видворення залишено без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року - залишено без змін.

Оскільки ОСОБА_2 не має документа, який дає йому право на виїзд з України, позивачем вживалися заходи для виконання рішення про видворення відповідача, зокрема, 11.04.2017 року та 21.08.2017 року направлялися запити до Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам, з метою встановлення особи відповідача та належності його до громадянства вказаної вище держави. Приймаючи до уваги, що відповіді з Посольства на запити позивача не надходили, УДМС України в Чернігівській області, посилаючись на ч.7 ст.183-7 КАС України, просить продовжити строк затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців до 20.12.2017 року, включно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги УДМС України в Чернігівській області, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.4 ст.51 КАС України, суд не приймає визнання адміністративного позову відповідачем, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Аналологічні положення містить ч.4 ст.112 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 21.03.2017 року ОСОБА_2 був затриманий в адміністративному порядку і поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, відповідача примусово видворено за межі території України.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, відповідача затримано з поміщенням до Чернігівського ПТПІ до 21.09.2017 року, з метою примусового видворення за межі України.

Постанова суду І інстанції про примусове видворення ОСОБА_2 позивачем виконана не була.

З доданих до позову матеріалів вбачається, що УДМС України в Чернігівській області двічі, а саме 11.04.2017 року та 21.08.2017 року зверталось до Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам з листами про надання допомоги в оформленні свідоцтва на повернення відповідача до країни громадянської належності.

Відповіді на вказані вище звернення позивач не отримав.

В той же час, суд вважає, що у даній справі відсутність відповідей з посольства країни походження відповідача не може бути підставою для продовження строку затримання ОСОБА_2.

Частиною 6 ст.6 КАС України передбачено, що іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звертаючись до суду з позовом про продовження строку затримання відповідача, УДМС України в Чернігівській області, як на підставу своїх вимог посилалось на неотримання відповідей з Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам про встановлення особи ОСОБА_2 і належність його до громадянства вказаної держави.

Як слідує з пояснень позивача, він прибув в Україну на законних підставах, за дійсним паспортом, виключно з метою працевлаштування.

Відповідач не піддавався переслідуванням в країні походження за політичні чи релігійні переконання, за расовими або етнічними ознаками.

Відсутність відповідей з Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам, за твердженнями позивача, є умовами за яких неможливо примусово видворити ОСОБА_2 за межі України, отже, вимога про продовження строку затримання іноземця, на думку УДМС України в Чернігівській області, узгоджується з положеннями п.2 абз.3 ч.7 ст.183-7 КАС України.

Абзацем 1 ч.7 ст.183-7 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, може бути продовжено за наявності умов, при яких неможливо забезпечити примусове видворення особи.

Абзацем 3 ч.7 ст.183-7 КАС України встановлено вичерпний перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, зокрема:1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;2)неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не відмовлявся співпрацювати з позивачем під час процедури його ідентифікації.

Як слідує з пояснень відповідача, він не відмовлявся від громадянства Соціалістичної Республіки В'єтнам і не був позбавлений громадянства вказаної держави. ОСОБА_2 також не набував громадянства інших держав.

Відсутність відповідей з Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам може бути підставою для продовження строку затримання відповідача, лише за умови неможливості ідентифікації його особи, як це передбачено п.2 абз.3 ч.7 ст.183-7 КАС України.

Додані до позовної заяви документи підтверджують, що особа відповідача, як на момент його затримання, так і на день пред'явлення позову до суду однозначно ідентифікована позивачем.

Зокрема, належність відповідача до громадянства Соціалістичної Республіки В'єтнам підтверджена паспортом серії В № НОМЕР_1, виданим 06.11.2014 року, зі строком дії до 06.11.2024 року.

Копія паспорта відповідача, яка була додана до позовної заяви, засвідчена з оригіналом посадовими особами УДМС України у Чернігівській області.

З рішення № 14 про примусове повернення відповідача в країну походження, затвердженого т.в.о. начальника ГУДМС України в Одеській області від 28.04.2016 року вбачається, що особа відповідача однозначно ідентифікована, як і встановлено його належність до громадянства Соціалістичної Республіки В'єтнам.

З ініціативи суду в судовому засіданні досліджено матеріали адміністративної справи № 743/401/17, розглянутої Ріпкинським районним судом 23.03.2017 року.

З матеріалів вказаної справи, зокрема із протоколу про адміністративне правопорушення серії ПРМОД № 067725 від 28.04.2016 року складеного щодо відповідача за ч.1 ст.203 КУпАП; постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПНМОД № 067725 від 28.04.2016 року; протоколу про адміністративне правопорушення серії ПРМОД № 069745 від 22.03.2017 року складеного відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.203 КУпАП; постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПНМОД № 069745 від 22.03.2017 року, та звернення ГУДМС України в Одеській області до Посольства В'єтнаму в Україні від 21.03.2017 року, вбачається, що особа відповідача була ідентифікована ще в 2016 році.

Вказані документи містять відмітки про наявність у відповідача національного паспорта.

Наведені вище обставини встановлені також судовими рішеннями, які вступили в законну силу, зокрема, ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року по справі № 743/401/17; постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року по цій же справі та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 року.

Частиною 1 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, так як особа відповідача ідентифікована позивачем, а судове рішення про його примусове видворення за межі України не було виконано без поважних причин упродовж тривалого часу.

Суд не може вважати прийнятними твердження представника позивача щодо відсутності паспорта у ОСОБА_2, оскільки ці твердження спростовуються сукупністю доказів досліджених в судовому засіданні.

Крім того, суд вважає, що з моменту затримання відповідача, у позивача було достатньо часу для примусового видворення відповідача з України, а невиконання своїх обов'язків посадовими особами ДМС України порушує права ОСОБА_2, гарантовані ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст.11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку затримання - відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк, з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15.09.2017 року.

Суддя Є.А. Жовток