Справа № 554/5300/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 23.08.2017 Справа № 554/5300/17
П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 серпня 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
6 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави (далі ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства оборони України про зобов`язання призначити йому одноразову грошову допомогу, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначенні йому одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 23 червня 2016 року № 66, п. 15;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду війни другої групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення ( контузії), захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати. .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 грудня 2015 року він був визнаний інвалідом другої групи у зв`язку з пораненням, контузією та захворюванням, отриманими внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Вважає, що у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядку), та інших нормативно-правових актів у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
В зв`язку з цим він звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, яка була скерована до Міністерства оборони України з відповідним клопотанням. Однак, Комісією з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби йому було відмовлено в виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм, каліцтва), що не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Вважаючи такі дії протиправними, він звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив зобов`язати міністерство розглянути питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Постановою вказаного суду від 1 березня 2017 року його позовні вимоги були задоволені.
Незважаючи на це, за результатом повторного розгляду поданих документів з клопотанням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити йому одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, комісією МО України (п. 15 протоколу № 66 від 23 червня 2017 року) було прийнято рішення про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги.
Вважає таке рішення незаконним та таким, що грубо порушує його конституційні права, а тому просить його скасувати та прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до вимог закону.
Відповідач в поданих ним запереченнях, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивачем не було надано жодного документа, який би свідчив про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та наголошуючи, що висновок військово-лікарської комісії як і висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи встановлюють лише причинний зв`язок та період, в якому було отримане відповідне ушкодження здоров`я, а не обставини, при яких військовослужбовець їх отримав, а тому не можуть бути підставою для виплати грошової допомоги.
Він також вважає безпідставною вимогу позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, розцінюючи це як втручання в дискреційні повноваження Міноборони.
Оцінивши повідомлені позивачем та представником відповідача обставини за результатами розгляду справи у скороченому провадженні, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 позивач проходив військову службу, як військовослужбовець, в складі діючої армії на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії, в яких він приймав участь, в період з 19 травня 1985 року по 12 листопада 1986 року. В травні 1986 року при виконанні службових обов`язків він отримав контузію та осколкові поранення голови, обличчя та правої руки. (а. с. 15-16).
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 979 від 15 липня 2015 року та витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23 липня 2015 року № 2747 було встановлено, що поранення, (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії (а. с. 10, 11).
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0188146 від 9 грудня 2015 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 30 листопада 2015 року у зв`язку з пораненням та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії (а. с. 14).
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року (а. с. 1821), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року (а. с. 22-24), відповідача було зобов`язано розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Полтавський обласний військовий комісаріат 6 червня 2017 року подав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи позивача на одержання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільнених з військової служби (зборів, резерву) (а. с. 9).
23 червня 2017 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відмовлено (протокол № 66) позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової, оскільки ним не подано документ, що свідчить про обставини поранення (а. с. 17).
Зважаючи на викладене та сутність позовних вимог, суд зазначає наступне.
Рішенням Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол № 2747 від 23 липня 2015 року) наявні у позивача поранення та контузія призвели до розвитку: «Посттравматичної енцефалопатії зі стійко вираженим цефалічним, вестибулоатактичним, астеноневротичним синдромами, ангіопатії сітківки обох очей. Зазначені поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 11).
Рішенням Полтавської обласної МСЕК № 2 довідка № 0188146 від 11 грудня 2015 року позивачу була призначена 2 група інвалідності з 30 листопада 2015 року у зв`язку з наявними пораненнями, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 12).
Оцінюючи дії відповідача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту Порядок), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного. наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до ст. ст. 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав, свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року», від 7 червня 2001 року № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання одноразової грошової допомоги, проте, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, регламентується статтею 16 Закону та Порядком.
Відповідно до пп. 4 ч. 2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п. б, ч. 1 ст. 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, яке затверджене наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року та постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 сформував та направив на адресу Міністерства оборони України пакет документів стосовно можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних особі на дату встановлення ступеня втрати працездатності.
Однак, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що ним не подано документ, що свідчить про обставини поранення.
Суд констатує, що дане рішення відповідачем прийнято без врахування положення абзацу 24 пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років при призначенні пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року, - у разі настання інвалідності копія довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - до розпорядника бюджетних коштів подається тільки в тому разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Одночасно з врахуванням вищезазначеної норми Міністерство оборони України, приймаючи рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги не врахувало також і те, що згідно підпункту «Б» пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлюється у разі, якщо вони не є наслідком протиправного діяння.
Так, відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).
Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України» «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол № 2747 від 23 липня 2015 року) наявні у позивача поранення та контузія призвели до розвитку: «Посттравматичної енцефалопатії зі стійко вираженим цефалічним, вестибулоатактичним, астеноневротичним синдромами, ангіопатії сітківки обох очей. Зазначені поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 11).
З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вищезазначеним рішенням Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманими пораненнями та наслідками, що настали, а отже підтверджено відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) та належність документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі 2-а-1626/12/1370, де зазначено, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Таким чином, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України не призначило та не виплатило позивачу спірну допомогу, а тому такі дії є протиправними і підлягають судовому захисту.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що з 30 листопада 2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку у зв`язку з визнанням інвалідом другої групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про необгрунтованість вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду війни 2 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати, так як на думку відповідача, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Таке твердження суд вважає надуманим та таким, що суперечить положенням частини 2 статті 162 КАС України, в якій визначені повноваження суду при прийнятті рішення про задоволення адміністративного позову.
В зазначеній нормі КАС вказано, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Отже, суд, в разі встановлення невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків при наявності підстав для прийняття відповідного рішення чи вчинення певних дій, наділений повноваженнями відповідно до вказаної норми КАС України зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти відповідне рішення, від яких він всупереч закону ухиляється, що має місце в даному випадку, використовуючи при цьому надумані обставини.
Мотивація дій відповідача, на думку суду, свідчить і про зловживання правами, оскільки незважаючи на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року, яка є обов`язковою для виконання і якою встановлені як сам факт та обставини, так і те, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, останній діє всупереч покладених на нього обов`язків, чим порушує як вимоги вищезазначеного Закону та вищенаведених нормативних актів, так і статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, законами України та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та пракгаку Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Гарнага проти України», що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення у справі Гурепка проти України», спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла протии Польші».
Таким чином, суд, приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушенного права.
Суд зазначає, що особа, яка стала інвалідом у зв`язку з наявними пораненнями, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та мати реальну змогу реалізувати своє право на це.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні з гарантованим ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по 2-й групі інвалідності, та встановлені обставини справи щодо відповідності діагнозів, встановлених Центральною військово-лікарською комісією МО України (протокол № 2747 від 23 липня 2015 року), та вказаних у довідці МСЕК серії АВ № 0188146 від 11 грудня 2015 року, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача та позбавлення можливості зловживання правом відповідача, є зобов`язання Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже задовольнити позовні вимоги позивача.
Керуючись статтями 17, 19, 46 Конституції України, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 94, 99, 104-106, 122, 158-163 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 23 червня 2017 року № 66, п. 15.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 30 листопада 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя А. Г. Савченко