Справа № 323/1766/17
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1766/17
Провадження № 2-а/323/49/17
ПОСТАНОВА

іменем України

08.09.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Смоковича М.В.,

при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТО 2013» до Комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування попередження про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2017 року ТОВ «ШАТО 2013» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати як протиправне Попередження № 000235 від 21.06.2017 року, підписане заступником начальника контролю реклами та технічного забезпечення Комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради (надалі - відповідач) ОСОБА_2, яким на позивача покладено обовязок усунути порушення законодавства та локальних нормативних актів відповідача про зовнішню рекламу, а саме в строк до 26.06.2017 року демонтувати три обєкти зовнішньої реклами за адресою м. Дніпро, вул. Гоголя, 2, розміщених на фасаді вказаного будинку без дозволу відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене Попередження № 000235 винесене відповідачем з посиланням на відсутність дозволу відповідача на розміщення зовнішньої реклами, що, на думку відповідача, є порушенням вимог Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпро, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 року № 1148, Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 року № 44/43.

Однак, за ствердженням позивача, зазначені у Попередженні № 000235 конструкції не містять реклами, а є вивісками (табличками), розміщення яких дозволу не потребує. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема статті 41 ОСОБА_3 України, вилучення майна з власності особи допускається виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. На теперішній час відсутнє будь-яке рішення суду, яке б дозволяло вилучати майно позивача працівникам відповідача чи іншим особам. Згідно частини 2 статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України. ОСОБА_3 України, ані жоден закон України не передбачає повноваження будь-якого комунального підприємства, будь-якого органу місцевого самоврядування, будь-яких посадових осіб органів місцевого самоврядування на самостійне прийняття рішення та його виконання щодо примусового вилучення з власності громадян та юридичних осіб їх власності. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Вивіска на фасаді магазинів «ВИНА МИРА» містить зображення знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА», яка зареєстрована у встановленому законом порядку. Знак для товарів і послуг «ВИНА МИРА» належить громадянину ОСОБА_4, що посвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 141756, та знаходиться у користуванні позивача на підставі відповідного ліцензійного договору.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відсутність у відповідача та його посадових осіб повноважень на внесення спірного попередження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також надав письмові пояснення по суті позову. У поясненнях зазначено, що постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.02.2016 року у справі № 323/3848/14-а за адміністративним позовом ТОВ «Конка-Оріхів» до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради (третя особа Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради) було встановлено, що на фасаді будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 2, розміщено інформацію, яка не є рекламою, у звязку з чим її розміщення не потребує отримання дозволів. Вказана постанова залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року. Станом на час внесення Попередження № 000235, яке оскаржується у цій справі, ТОВ «Конка-Оріхів» передало приміщення за вказаною у попередженні адресою в суборенду ТОВ «ШАТО 2013» на підставі відповідного договору. Таким чином, судові рішенні у справі № 323/3848/14-а мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи, оскільки ними вже встановлені відповідні факти та правовідносини. Тому представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, подавши письмові заперечення проти позову, в яких виклав положення чинного законодавства про рекламу, які, на його думку, стосуються спірних правовідносин, а також послався на локальні нормативні акти з питань регулювання відносин у сфері розміщення зовнішньої реклами, прийняті виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, на підставі яких були прийняті оскаржуване попередження, і з яких, на думку відповідача, випливає законність та обґрунтованість його дій та рішень. Також відповідач зазначив, що при вирішення даного спору слід керуватись правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 19.02.2013 року у справі № 21-18а13.

Крім того, відповідач послався на визначення поняття вивіски чи таблички, визначене у п. Типових правил розміщення зовнішньої реклами, а також вимоги, які висуваються до таких вивісок чи табличок, та стверджував, що зазначені у Попередженні № 000235 вивіски перевищують встановлений законодавством розмір у 3 кв. м, що також зобовязувало позивача отримати дозвіл на їх розміщення.

Заслувавши представника позивача, дослідивши надані учасниками справи пояснення, заперечення та докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд прийшов до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача є: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 24. Позивач має ідентифікаційний код 38608688.

У володінні та користуванні позивача знаходиться нежиле приміщення за адресою м. Дніпро, вул. Гоголя, б. 2, яке використовуються позивачем для розміщення фірмового магазину з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів, на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення від 27.05.2015 року між позивачем та ТОВ «Конка-Оріхів».

Крім того, на підставі Ліцензійного договору про надання дозволу на використання обєкта права інтелектуальної власності від 01.09.2016 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, позивачу належить невиключна проста ліцензія на використання знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА» для відкриття і роботи мережі фірмових магазинів «ВИНА МИРА» в межах послуг 33 класу міжнародної класифікації товарів і послуг. Вказаний знак для товарів і послуг належить ОСОБА_4О на підставі Свідоцтва № 141756.

На фасаді вказаного нежитлового приміщення позивач розмістив вивіски з написом «ВИНА МИРА» та словами «Фирменный магазин», а також вивіски із зображеннями мапи світу та Ейфелевої вежі.

Дозвіл від відповідача на розміщення вказаних конструкцій позивач не отримував, що не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 2.1 Статуту КП «Земград» у редакції, затвердженій Дніпровської міської ради від 13.04.2017 року, відповідач є установою, від імені якої відповідно до законодавства України реалізується господарська компетенція органів місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі, а також надання послуг під час розташування рекламних засобів на місцях, що перебувають у комунальній власності міста.

Відповідно до п. 2.4, 2.5 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпро, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 року № 1148 (із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 16.05.2017 року № 339), відповідач має повноваження перевіряти дотримання розповсюджувачами зовнішньої реклами вимог до технічного та естетичного стану рекламних засобів, відповідності місця їх розташування наданому дозволу, а у разі виявлення порушень направляти попередження про усунення таких порушень у встановлений строк, в тому числі шляхом демонтажу рекламних засобів (відповідно до Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі).

21.06.2017 року спеціалістами відповідача було зафіксоване розміщення позивачем без дозволу відповідача рекламних конструкцій по вул. Гоголя, 2, у м. Дніпро.

Того ж дня заступник начальника підприємства відповідача ОСОБА_2 виніс оскаржуване Попередження № 000235, яким на позивача покладено обовязок протягом пяти днів демонтувати вказані вище рекламні конструкції та повідомити відповідача про виконання.

У попередженні також зазначено, що в разі невиконання або неналежного їх виконання у визначений строк, вказані спеціальні конструкції будуть демонтовані з покладенням на позивача повязаних з цим витрат.

Позивач отримав оскаржене попередження 21.06.2017 року, та 23.06.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

При внесенні оскарженого попередження відповідач виходив з того, що зазначені у них конструкції є носіями інформації, яка підпадає під визначення поняття реклами, закріпленого в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про рекламу», та при цьому є зовнішньою рекламою, а тому керувався положеннями п. п. 5, 6, 45, 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, а також п. 2.4 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі, п. п. 1.4.4, 2.1, 2.10, 2.11 Порядку демонтажу та зберігання рекламних засобі у місті Дніпрі. Цими нормативними актами визначено, що зовнішня реклама у м. Дніпро може розміщуватись виключно з дозволу відповідного робочого органу на платній основі (в даному випадку - відповідача), а недотримання цієї вимоги тягне право робочого органу або іншої особи за її дорученням (в даному випадку КП «Земград») демонтувати відповідні рекламоносії з віднесенням витрат на їх володільця.

Надані відповідачем документи підтверджують, що відповідач як юридична особа та заступник начальника ОСОБА_2 як його посадова особа дійсно наділені відповідними повноваженнями у встановленому законом порядку.

Однак для вирішення цього спору вказані обставини не мають істотного значення, оскільки інформація на конструкціях, про демонтаж яких внесені оскаржені приписи, не містить ознак зовнішньої реклами, що підтверджується таким.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З цього визначення випливає, що певна інформація може бути визнана рекламою лише тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісних показників, країни походження, виробника тощо.

Разом з тим розміщені на конструкціях позивача словосполучення «фирменный магазин» та «ВИНА МИРА» не містять такої індивідуалізації, а тому не призначені й за своїм інформативним наповненням не здатні сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо конкретної особи чи конкретного товару.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Як було встановлено судом, словосполучення «ВИНА МИРА» буквами білого кольору на червоному фоні є зареєстрованою торговельною маркою, знаходиться у володінні та користуванні позивача на підставі належним чином укладеного ліцензійного договору.

Таким чином, зазначені конструкції не є рекламою, а їх розміщення не породжує у позивача обовязку отримати дозвіл на це у відповідному органі місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання щодо законності розміщення конструкцій із зображенням мапи світу та Ейфелевої вежі, суд виходить з того, що вони не є рекламою, адже вказані конструкції не містять інформацію про магазин чи товар, який у ньому продається. Саме лише зображення мапи світу та Ейфелевої вежі за відсутності уточнень щодо асортименту товару чи напряму діяльності магазину не є підставою вважати такі конструкції рекламою.

Суд розцінює їх як елемент зовнішнього декоративного оздоблення будівлі, тому вирішення питання про законність їх розміщення та демонтажу лежить поза межами повноважень відповідача.

Аналогічна позиція була висловлена судовою колегією Вищого адміністративного суду України у аналогічних справах № К/800/60033/14 від 02.04.2015 року, № К/800/1707/16 від 17.02.2016 року, № К/800/13739/15 від 04.02.2016 року тощо.

Крім того, суд бере до уваги, що вказані у Попередженні № 000235 вивіски вже були предметом спору між ТОВ «Конка-Оріхів» та КП «Адміністративно-технічне управління Дніпропетровської міської ради» (якому раніше належали повноваження КП «Земград») у справі № 323/3848/14-а за аналогічним адміністративним позовом. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.02.2016 року, залишеною в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року, було визнано, що ці вивіски не є рекламними засобами, а тому їх розміщення не потребує дозволу відповідача.

Оскільки сторони у цій справі в межах даних правовідносин є правонаступниками сторін у справі № 323/3848/14-а, суд вважає вказані судові рішення такими, що мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Посилання ж відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.02.2013 року у справі № 21-18а13, суд відхиляє, оскільки предметом оцінки у цій справі було наявність чи відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень щодо контролю за дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами. При вирішенні справи за адміністративним позовом ТОВ «ШАТО 2013» суд не ставить під сумнів наявність у відповідача відповідних повноважень, а виходить з того, що належні позивачу конструкції не є носіями зовнішньої реклами. З огляду на це, вказана правова позиція ВСУ не має відношення до цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій та рішень.

Відповідач не довів також, що спірні вивіски були розміщені позивачем з порушенням вимог до цих вивісок стосовно максимально допустимою площі поверхні.

Таким чином, адміністративний позов є законним та обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 21.11.2011 року № 2135/11/13-11 судам у резолютивній частині судового рішення слід зазначати обов'язок органу Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень-відповідача.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2080,00 грн. (1600,00 грн. за подання позову та 480,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19, ст. 41 ОСОБА_3 України, ст. 9 ЗаконуУкраїни «Про рекламу», керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТО 2013» до Комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування попередження про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Попередження № 000235 від 21.06.2017 року, підписане заступником начальника з контролю реклами та технічного забезпечення Комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради ОСОБА_2, яким на позивача покладено обовязок в строк до 26.06.2017 року демонтувати трьох обєктів зовнішньої реклами за адресою м. Дніпро, вул. Гоголя, 2, розміщених на фасаді вказаного будинку без дозволу відповідача.

Зобовязати управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області стягнути з місцевого бюджету Центрального району м. Дніпро шляхом безспірного списання з рахунку Комунального підприємства «Земград» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТО 2013» (70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 24, ) судовий збір в розмірі 2080 грн. 00 коп. (дві тисячі вісімдесят грн. 00 коп.).

Повний текст постанови виготовлений 12.09.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5