Справа № 461/11119/15-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7525/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Тарасович О.І.,

представника апеллянта ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року у справі № 461/11119/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, визнання не чинними містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, визнання не чинними містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 11.03.2014 №66 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_6 багатоквартирного житлового будинку з автостоянкою на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих господарських споруд»;

визнати нечинними з моменту затвердження містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові від 11.03.2014, видані Департаментом містобудування Львівської міської ради та підписані директором департаменту містобудування - в.о. начальника управління архітектури А. Павлівом.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 11.03.2014 № 66 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_6 багатоквартирного житлового будинку з автостоянкою на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих господарських споруд».

Визнано не чинними з моменту затвердження містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові від 11.03.2014, видані Департаментом містобудування Львівської міської ради та підписані директором департаменту містобудування - в.о. начальника управління архітектури А.Павлівим.

Стягнуто з Департаменту містобудування Львівської міської ради на користь держави 478,20 грн судового збору.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_6, який в апеляційній скарзі просить її скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано, які конкретно права чи охоронювані законом інтереси позивача порушені оскаржуваним наказом. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено. Оскаржувані позивачем містобудівні умови та обмеження відповідають вимогам чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представників позивача, представника відповідача, які просять апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що 11.03.2014 Департаментом містобудування Львівської міської ради було видано наказ за № 66 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_6 багатоквартирного житлового будинку з автостоянкою на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих господарських споруд». Згаданим наказом також було затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові.

11.08.2008 між Львівською міською радою в особі директора департаменту містобудування Павліва А.П. (орендодавець) та гр. ОСОБА_9 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради №899 від 07.06.2007 «Про затвердження положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові та ухвали Львівської міської ради №1996 від 10 липня 2008 року передає в користування гр. ОСОБА_6 (орендар) земельну ділянку на АДРЕСА_1 для обслуговування господарських споруд.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у справі №465/5559/15 про розірвання договору оренди землі від 11.08.2008, укладеного між Львівською міською радою та ОСОБА_6, апеляційні скарги Львівської міської ради та ОСОБА_10 відхилено, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року, яким в задоволенні позову відмовлено, залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскаржувані містобудівні умови та обмеження затверджені органом, який не мав на це повноважень, їх видано з порушенням державних будівельних норм, відповідачем не враховано, що будинок по АДРЕСА_1 належить до району малоповерхової забудови, що виключає можливість спорудження ОСОБА_6 п'ятиповерхового будинку. Крім того, не усі господарські споруди, знесення яких передбачають містобудівні умови, належать ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Пунктами 7 та 8 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI містобудівну документацію визначено, як затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч. 2-5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати вихідні дані для проектування об'єкта будівництва. Вихідні дані повинні міститися у повному обсязі в загальнодоступній містобудівній документації на місцевому рівні. Основними складовими вихідних даних є, в тому числі, містобудівні умови та обмеження. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні .

За приписами ч. 7 цієї статті склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до пункту пп. 9 п. "а" частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як власні (самоврядні) повноваження у галузі будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами України, ухвалою міської ради від 06.07.2006 № 94 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами та доповненнями), враховуючи пропозиції міського голови, виконавчого комітету та інших виконавчих органів міської ради Львівська міська рада прийняла ухвалу №3704 від 08 липня 2010 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради", (набрала чинності з 01.09.2010), пунктом 1.1 якої внесено зміни до ухвали міської ради від 19.10.2006 № 219 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (зі змінами та доповненнями), виклавши додаток "Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради" у новій редакції (далі - Положення).

Згідно із п. 14 Розділу XI "Повноваження департаменту містобудування" Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради до повноважень департаменту містобудування Львівської міської ради віднесено підготовку документів на розгляд виконавчого комітету про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки і містобудівних обґрунтувань.

При цьому п. 16 Розділу ІІ "Повноваження виконавчого комітету" цього Положення затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки і містобудівних обґрунтувань віднесено виключно до повноважень виконавчого комітету Львівської міської ради.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки здійснено не уповноваженим на те органом, а саме Департаментом містобудування Львівської міської ради, оскільки такі повноваження надані виконавчому комітету Львівської міської ради.

Крім того, що згідно з п. 26 договору оренди землі від 11.08.2008, на орендовану земельну ділянку (за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0860 га) встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб згідно висновку УАМ про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою від 12.11.2007 № 3-4-25377/2401 та обмежень управління земельних ресурсів у місті Львові щодо режиму використання земельної ділянки від 16.10.2007 № 40/01-14/1086.

Пунктом 30 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_6 як орендар земельної ділянки, має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

Згідно з висновком Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 12.11.2007 № 3-4-25377/2401 про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 дозволено лише реконструкцію існуючих будівель.

В листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.03.2011 №22-23/185/0/7-11 «Щодо надання роз'яснень з визначення термінів: "реконструкція", "капітальний ремонт", «перепланування» зазначено, що «реконструкція - перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)."

Таким чином, поняття «реконструкція», виходячи з приписів поміж іншого державних будівельних норм, не включає за своїм змістом поняття «нове будівництво».

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ відповідача було видано, а містобудівні умови затверджено за відсутності дозволу Львівської міської ради на будівництво, а також всупереч положенням договору оренди землі від 11.08.2008 та висновку Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 12.11.2007 № 3-4-25377/2401 про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою.

Крім того, містобудівні умови видано з порушенням державних будівельних норм, зокрема: ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення.», ДБН В.2.3-15- 2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», ДБН В. 1.2-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки». Зокрема:

- при визначенні основних техніко-економічних показників не враховано положення ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.3-15-2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів.» в частині мінімально допустимих відстаней між об'єктами (зокрема, об'єктами нерухомого майна);

- п. 3 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов не відповідає ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень»;

- у п. 4 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов всупереч ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.3-15/2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» не встановлено відстаней від об'єкта;

- у п. 5 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов з невідомих причин йдеться про будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1;

- п. 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов в порушення ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень.» не визначено мінімально допустимі відстані;

- у п. 7 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов вказано на необхідність використання існуючого під'їзду до проектованого будинку, водночас такий під'їзд юридично жодним документом не визначено;

- у п. 10 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов вказано на необхідність проектування під'їздів та підходів до проектованого об'єкту з вул. Котляревського. Водночас, не взято до уваги, що станом на момент видачі Містобудівних умов питання надання земельної ділянки під відповідні під'їзди та підходи не вирішено. Більше того, проігноровано, що орендована земельна ділянка взагалі прямо не прилягає до вул. І. Котляревського у м. Львові;

- п. 11 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов не враховує ДБН В.2.3-15-2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»;

- п. 12 розділу «Містобудівні умови та обмеження» Містобудівних умов не містить відомостей, унормування яких передбачено ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень».

При видачі наказу та затвердженні містобудівних умов відповідачем не враховано, що адреса: АДРЕСА_1 належить до кварталу малоповерхової забудови. Відтак, спорудження п'ятиповерхового будинку в згаданому кварталі є неможливим.

Як видно з матеріалів справи, не всі господарські будівлі, які заплановано знести, належать ОСОБА_6 У наказі Департаменту містобудування Львівської міської ради від 11.03.2014 №66 вказано, що такий прийнятий на підставі договору оренди землі від 11.08.2008 №Ф-1068 для обслуговування господарських споруд терміном на 10 років. Також в оскаржуваному наказі йдеться про знесення існуючих господарських споруд. Тобто йдеться не про одну господарську будівлю. Як видно із кадастрового плану, що є додатком до договору оренди землі від 11.08.2008 №Ф-1068, на орендованій земельній ділянці міститься більше, ніж одна споруда. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що не всі господарські споруди, знесення яких передбачають містобудівні умови, належать ОСОБА_6.

Щодо доводів апелянта про неналежність позивача у справі і відсутність у нього права на захист, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Колегія суддів вважає, що до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного можна зробити висновок, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

З такою позицією погоджуються суди вищих інстанцій при вирішенні подібних справ (ухвала Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2017 року у справі №826/22289/15).

Як видно із матеріалів справи, зокрема Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 11 вересня 1998 року НОМЕР_1, ОСОБА_7 є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Оскаржуваним наказом ОСОБА_6 було затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво багатоквартирного житлового будинку з автостоянкою на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих господарських споруд. Таким чином, оскаржувані містобудівні умови надають право проводити будівництво на прибудинковій ділянці та в безпосередній близькості до існуючого житлового будинку, співвласником якого є ОСОБА_7.

При цьому, містобудівними умовами та обмеженнями не передбачено конкретних відстаней до існуючих об'єктів (зокрема, і до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1). Із огляду на це, містобудівними умовами не забезпечено дотримання мінімальних відстаней між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм протипожежних вимог. Крім цього, містобудівні умови містять зазначення про необхідність недопущення виникнення руйнувань суміжної забудови, загрози обвалу конструкцій в умовах перепаду рельєфу і значного ухилу. Також не зазначено жодних конкретних заходів щодо такого недопущення чи конкретних вимог до здійснення будівництва в таких умовах.

За таких обставин оскаржуваний наказ відповідача та містобудівні умови та обмеження порушують права позивача та ставить під загрозу його житло, майно та здоров'я, внаслідок чого, останній має право на звернення до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги позивача визнає Департаменту містобудування Львівської міської ради, про що заявив його представник в суді.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції розглянув спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано задовольнив позов, підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не можуть бути підставою для її задоволення.

Керуючись ч. 3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року у справі № 461/11119/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 15.09.2017.