Справа № 183/1351/17(2-а/183/110/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2017 рокусправа № 183/1351/17(2-а/183/110/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 17.1.2016 року № 110 про відмову в зарахуванні періодів роботи до пільгового стажу та призначення пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Новомосковське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1М, до пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах періоди роботи з 03.06.1993 року о 13.04.2000 року в якості слюсаря-ремонтника, зайнятого ремонтом і обслуговуванням технологічного та знепилюючого устаткування в АТ «Бахчисарайський комбінат «Будіндустрія», та призначити пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.08.2016 року.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 110 від 17 листопада 2016 року про відмову в зарахуванні періодів роботи до пільгового стажу та призначенні пенсії ОСОБА_1. Зобов'язано Новомосковське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити, зарахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до пільгового стажу роботи за Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, період роботи з 03 червня 1993 року по 13 квітня 2000 року в якості слюсаря-ремонтника, зайнятого ремонтом і обслуговуванням технологічного та знепилюючого устаткування АТ "Бахчисарайський комбінат "Будіндустрія"", та призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 23 серпня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в

Дана адміністративна справ розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що позивачу станом на 07.02.2016 року виповнилося 55 років.

ОСОБА_1 звернувся до УПФУ з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви позивачем було додано: трудова книжка, військовий квиток № НОМЕР_2, довідка № 3/39-Ч-734т від 23.08.2016 року про період роботи у Дніпропетровському ВО «Дніпрошина» з 19.06.1981 року по 25.11.1982 року; витяг з ЄДРПОУ, довідку № 12 від 10.05.52016 року, видану АТ «Бахчисарайський комбінат «Будіндустрія» про період роботи за списком № 2 з 03.06.1993р. по 1304.2000р., наказ про атестацію робочих місць № 199 від 25.11.1999р., довідка № 40-21-29 від 11.08.2016р., видана ПАТ «Дніпрометиз» про період роботи за списком № 2 з 01.06.2003р. по 14.08.2008 р.; накази про атестацію робочих місць № 315 від 19.12.2000р. та № 302 від 30.12.2005р.

Рішенням комісії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області №110 від 17.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії на пільгових умовах. Відмова обґрунтована тим, що позивачем на підтвердження пільгового стажу роботи надано довідку № 12 від 10 травня 2016 року, видану АТ "Бахчисарайський комбінат " "Будіндустрія", яка на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсною та не створює правових наслідків, у зв'язку з чим період роботи на зазначеному підприємстві позивачем не підтверджений. Встановлений пільговий стаж роботи позивача, що дає право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2 складає 6 років 7 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пільгової пенсії (а.с. 8-9).

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності рішення Новомосковського об'єднаного Управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області стосовно протиправності відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 03.06.1993р. по 13.04.2000р. на АТ «Бахчисарайський комбінат «Будіндустрія» та відповідно, необхідності призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням вищезазначеного стажу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту трудової книжки № НОМЕР_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 03.06.1993 року прийнятий на роботу слюсарем по ремонту третього розряду в ремонтно-механічний цех в Бахчисарайський арен дно-виробничий комбінат «Стройіндустрія». З даної посади був звільнений 13.04.2000 року за власним бажанням.

Записом у трудовій книжці позивача за № 23 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно Закону України «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 26-27).

Крім того, позивачем було надано в органи Пенсійного фонду України довідку, уточнюючу особливий характер роботи від 10.05.2016 року № 12, також підтверджує, що позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника зайнятого ремонтом та обслуговуванням технологічного та знепилюючого устаткування на АО Бахчисарайський комбінат «Будіндустрія» повний робочий день, повну робочий тиждень з 03.06.1993 року по 13.04.2000 року, що становить 06 років 10 місяців 10 днів.

Колегія судів враховує, що однією з основних умов зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема: наявність професії і виробництва у Списках, чинних на період роботи особи; підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації; зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці повний робочий день.

Так, відповідно до пункту 3 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 2180100а-18559 п. «а» підрозділу 1 розділу ХУІІ Списку 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 робітники, зайняті у виробництві будівельних матеріалів, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2:слюсарі-ремонтники, зайняті ремонтом та обслуговуванням технологічного обладнання та знепилюючого устаткування.

Крім того, Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (далі - Порядок №442), та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що необхідною умовою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є поряд з іншим документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відповідно до п. 4.2 Порядку №383 результати атестації, як вперше проведеної, так і чергової, застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, атестація робочих місць на Бахчисарайському комбінаті «Стройіндустрія» проводилась згідно наказів від 30.11.1994 року №186, від 25.11.199 року № 199 (а.с. 33-37)

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи доказами, в т.ч. трудовою книжкою, підтверджується період роботи Позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, з 03.06.1993 року по 13.04.2000 року, що становить 6 років 10 місяців 10 днів.

Доводи апелянта стовно того, що позивачем надано уточнюючу довідку від 10.05.2016 року № 12, яка видана АТ «Бахчисарайський комбінат «Будіндустрія», та посвідчена печаткою Російської Федерації, що відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною та не створює правових наслідків, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р.затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пп. 1-2 вказаного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами п. 18 Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з тим ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-УН. який набрав чинності з 27.04.2014 (далі - Закон № 1207-УІІ), визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що беззаперечним є те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який документ, виданий таким органом або такою особою, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім цього, відповідач, як орган державної влади мав право звернутись до компетентних органів для проведення перевірки щодо законності та обґрунтованості видачі наданих позивачем довідок, чого ним зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Жодних доказів того, що орган який видав спірну довідку, створений і посадові особи, які їх підписали, обрані чи призначені незаконно, суду відповідачем не представлені.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач здійснив перекручування вимог Закону, який регулює відносини, пов'язані із тимчасовою окупацією території АРК, що призвело до грубого порушення прав позивача передбачених статтею 46 Конституції України, яка встановила право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

При цьому відповідачем, при здійсненні його посилання на норми вказаного Закону України "Про пенсійне забезпечення", взагалі не враховані норми зазначені в ч.4 цього закону, які, навіть при умові створення незаконних органів (посадових осіб) на тимчасово окупованій території, дозволяють відповідну взаємодію органів державної влади України, їх посадових осіб, яким і є відповідач, з цими незаконними органами (посадовими особами) з метою забезпечення, в т.ч., захисту прав і свобод громадян України, яким і є позивач і який потребував такого захисту.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які документи, які видані органами або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків, але за приписами ч. 2 ст. 8 КАС України, проте, суд першої інстанції правомірно застосував принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 року в п. 142 наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони (тобто є окупованою)".

Таким чином, з урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року по справі № 183/1351/17(2-а/183/110/17) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай