Справа № 640/1105/17
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/1105/17
н/п 2-а/640/117/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - суді - Сенаторова В.М.,
при секретарі - Явнюк К.Р.,
за участі представників - Летючого В. П., Мазур Л. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 за договором ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», оформлене пунктом 8 протоколу № 118 від 29.12.2016 року; визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. (далі Порядок № 975) у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_3 ; зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 1983 р. по 1985 р., та приймав участь у бойових діях в Демократичній республіці Афганістан. Центральною військово-лікарської комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України встановлено, що отримані ОСОБА_1 під час проходження військової служби поранення, контузія та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. У зв`язку з пораненнями, контузією і захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 10.09.2013 р. встановлена третя група інвалідності, а з 12.08.2015 р. з тих же підстав - друга група інвалідності. Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи. Листом від 18.01.2017 року № 103/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016 р. його документи направлені на доопрацювання, оскільки інвалідність позивача настала пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, а також заявником не поданий документ про обставини поранення.
Вважає рішення МО України від 29.12.2016 р. про направлення документів ОСОБА_1 на доопрацювання протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Представник позивача Летючий В.П. у судовому засіданні викладене у позовній заяві підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Міністерства оборони України Мазур Л.Б. прохала суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, на обгрунтування чого надала суду письмові заперечення проти позову, з яких посилається на те, що позивач , обгрунтовуючи свою правову позицію, керується нормами законодавства, що були введені в дію через декілька років після встановлення йому ІІІ групи інвалідності та виникнення спірних правовідносин, тобто керується нормами ЗУ №Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після 01.01.2014 року та Порядком №975, що, на думку відповідача, не можуть бути поширені та застосовані до позивача. Крім того, ОСОБА_1 був звільнений з лав ЗСУ в 1985 р., а ІІІ групу інвалідності йому було встановлено у 2013 р., тобто більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Також як на підставу у задоволенні поовних вимог, представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_1 не було надано жодного документу, який би свідчив про причини та підстави поранення. Відповідач не вбачає у своїх діях щодо надсилання документів позивача на доопрацювання протиправності, оскільки вважає, що самі по собі дії (бездіяльність) не є юридично значимими, а вимоги ОСОБА_1 стосовно зобов`язання Міноборони призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 01.04.1983 р. по 04.08.1985 р., в тому числі у складі діючої армії в період з 14.01.1983 р. по 04.08.1985 р. під час бойових дій в Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини п.п. НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком, довідкою Київського РВК м. Харкова № 47 від 14.07.2016 р., архівною довідкою. /а.с. 10-16/
Згідно витягу з протоколу № 1137 від 08.05.2013 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України отримані ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя (контузія головного мозку-1985 р.) та лівої руки та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. /а.с. 17/
Згідно Виписки до акта огляду МСЕК серія 10ААВ № 631234 від 11.09.2013 р. у зв`язку з пораненнями, контузією і захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 10.09.2013 р. встановлена третя група інвалідності. При повторному огляді позивачу з тих же підстав встановлена друга група інвалідності на строк з 12.08.2015 р. до 12.08.2017 р., що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 17.08.2015 р. серія 12ААА № 106294. /а.с. 18-20/
Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи.
Листом від 18.01.2017 року № 103/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби - від 29.12.2016 р. протокол № 118 п. 8:
«Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання:
8. Сержанта в запасі ОСОБА_4 , документи якого надійшли з Харківського ОВК відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07.10.2016 за справою № 642/5971/16-а, та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, якого 04.08.1985 звільнено зі строкової військової служби та 10.09.2013 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серії 10 ААВ № 631234 від 10.09.2013), а 12.08.2015 під час повторного огляду інвалідом ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серії 12ААА № 106294 від 12.08.2015).
Згідно з частиною 6 статті 16 Закону України«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, а також підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення, (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.
Заявником не подано документ про встановлення йому інвалідності протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також про обставини поранення.»
Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку; повернення ж документів на доопрацювання за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу даним Порядком не передбачено, а тому повернення Міністерством оборони України документів позивача на доопрацювання суперечить зазначеним вище нормам.
Суд вважає, що фактично рішення Комісії Міністерства оборони України від 29.12.2016 р. про повернення документів позивача на доопрацювання означає відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яка є протиправною з наступних підстав.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 вказаного Закону - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст. 16 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Отже, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, а тому право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування ст. 16ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», викладеному у постанові від 18.11.2014 р. (справа № 21-446а14) право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і в тому випадку, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період проходження служби.
За приписами ч. 1 ст. 244-1 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Суд вважає помилковим вмотивування відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги приписами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення, (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, виходячи з наступного.
Станом на дату звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги до Закону України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» діяв із змінами, внесеними Законом України № 5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців». Частиною другою Прикінцевих положень Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства. Отже, Перехідними положеннями ЗаконуУкраїни № 5040-VІ визначена його дія щодо кола осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються - такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги). Постанова КМ України № 975 від 25.12.2013 р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», прийнята на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова грошова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Такі норми вказаної постанови звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги (в межах трирічного строку) і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення. Так, право на отримання грошової допомоги у позивача виникло до набрання чинності Законом № 5040-VI (з дати встановлення інвалідності у вересні 2013 року), проте із заявою про отримання цієї допомоги він звернувся тоді, коли Закон № 2011-ХІІ (яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги) діяв в новій редакції і передбачав, серед іншого, інші розміри такої допомоги (порівняно з попередньою редакцією цього Закону, яка діяла на дату встановлення позивачу інвалідності).
За таких обставин позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з положеннями законодавства, чинного на дату його звернення із заявою про призначення одноразової грошової допомоги (передусім Закону № 2011-ХІІ і Постанови № 975), оскільки, виходячи з принципу законності, закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Закон як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили відносно урядової постанови, має перевагу у застосуванні, якщо між ними є неузгодженість.
Крім того, на день ухвалення постанови суду стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» є чинною в редакції Закону України № 2004-VIІІ від 06.04.2017 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 07.05.2017 року. Вказаним Законом № 2004-VIІІ стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» викладена в новій редакції, встановлені інші (підвищені) розміри одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, зокрема у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Згідно ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 2004-VIІІ дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Отже, Прикінцевими положеннями Закону № 2004-VIІІ також визначена його дія щодо кола осіб, на яких його положення, які набрали чинності з 07.05.2017 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги).
З такими приписами Закону № 2004-VIІІ також не узгоджуються положення п. 6 Порядку № 975 щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги, отже, мають застосовуватись положення Закону.
Зважаючи на викладене, позивач має право на призначення йому одноразової грошової допомоги в порядку, встановленому Постановою № 975 у відповідності з приписами ст. ст. 16, 16-2, 16-3 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядку № 975 в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2015 року, оскільки в 2015 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Суд не погоджується із ствердженням відповідача, що позивачем не подано документ про обставини поранення, виходячи з наступного.

Пунктом 11 Порядку № 975 не встановлено форму, зміст документа, що свідчить про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, уповноважених видавати такий документ. В свою чергу, пунктом 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом МОУкраїни № 530 від 14.08.2014 р. встановлено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності подаються серед іншого наступні документи: копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм у сукупності з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) стосується лише осіб, поранення (контузія, травма або каліцтва) яких, що призвело до інвалідності - не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як вбачається із витягу з протоколу № 1137 від 08.05.2013 р. засідання ЦВЛК МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв поранення, контузія ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Зважаючи на викладене ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення є протиправним.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом вбачається, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано ухилився від вирішення питання про призначення позивачу грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При вирішенні справи суд враховує, що спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 10-12, 18, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», оформлене пунктом 8 протоколу № 118 від 29.12.2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання чинності цим рішенням.
Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя -