Справа № 524/543/17
Суддя: Рибалка Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/543/17
Номер провадження 2-а/524/205/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Рибалка Ю.В.,

за участю секретаря - Коршак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що 08.10.2002 року його було прийнято на роботу до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука, де працював до 20.06.2010 року.

У 2007 році йому не була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, як було визначено в колективному договорі, з яким його не було ознайомлено.

Просив визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині невиплати в 2007 році вказаної матеріальної допомоги.

Зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити йому за 2007 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача - виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука - Гордієнко Ю.А. у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, надавши до суду письмове заперечення, в якому проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не подавав заяву у 2007 році про виплату такої допомоги як у 2007 році, так і у подальшому.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування власних вимог, повно та всебічно оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Стаття 238 КЗпП України встановлює, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 33 Закону України «Про державну службу» оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Частиною 3 ст. 18 КАС України передбачено, що справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР ( із змінами та доповненнями) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначає, що колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

У статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року №268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача з 08.10.2002 року до 20.06.2010 року.

На загальних зборах профспілкового комітету виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука та Автозаводської районної Ради м. Кременчука було прийнято колективний договір на 2006 - 2009 роки.

Згідно п. 5.3. розділу 5 колективного договору адміністрація зобов'язувалася при наявності коштів надавати матеріальну допомогу працюючим в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових питань.

У 2007 році позивач не подавав відповідачу заяву про нарахування та виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Позивач не подавав відповідну заяву про нарахування та виплату такого виду матеріальної допомоги і після його звільнення до дня розгляду справи в суді.

Належних і допустимих доказів на підтвердження свого позову позивач до суду не подав.

Право на виплату такого виду матеріальної допомоги передбачено безпосередньо у Постанові КМ України від 09 березня 2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» за № 268 та Законами України «Про місцеве самоврядування» та «;Про державну службу».

Враховуючи наведені обставини, а також виходячи з того, що фактично і юридично спір між сторонами у справі - відсутній, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, а позивач по такій категорії справ є звільненим від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування », ст.33 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про колективні договори», Постановою КМ України від 09 березня 2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» за №268, ст.ст. 216, 217, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя: Ю.В. Рибалка