Справа № 804/1770/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2017 р. Справа № 804/1770/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним рішення, -
ОСОБА_4 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України в якому з урахуванням уточнень просить: - визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що оскаржуване рішення Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р., яким скарга позивача на податкову вимогу ГУ ДФС від 23.01.2017 №348-17/63 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2017 №952/10/04-36-17-01-14 є протиправним, оскільки рішення було направлено з порушенням 20 денного терміну направлення, а в силу п.56.9 ст.56 ПК України в такому випадку скарга вважається повністю задоволеною. Позивач зазначає, що у 2016 році він взагалі не мав жодного об'єкту оподаткування транспортним податком. Податковий борг не може існувати окремо не залежно від того є чи ні об'єкт оподаткування транспортним податком, а податкова вимога може бути оскаржена окремо від податкового повідомлення-рішення яке він також окремо оскаржив відповідно до ст. 56 ПК України. При цьому, позивач звертає увагу, що в нього взагалі відсутній податковий борг, оскільки вищевказані рішення, які прийняті на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.07.2016 №1161-13, яке є неузгодженим та на даний час триває процедура його оскарження.
Представник позивача у судовому засіданні проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Також, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №952/10/04-36-17-01-14 від 27.01.2017р., яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності ОСОБА_4.
За результатами розгляду вказаної скарги, рішенням Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р., залишено без змін податкову вимогу ГУ ДФС від 23.01.2017 №348-17/63 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2017 №952/10/04-36-17-01-14, а скаргу ОСОБА_5 від 03.02.2017 б/н - без задоволення.
Вказане оскаржуване рішення було відправлено на адресу позивача 28.02.17р., що підтверджується штампом пошти на поштовому конверті та Витягом із сайту «Укрпошта», копії яких наявні в матеріалах справи.
Згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду віл 19.04.2017р., адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Відповідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п.56.8 ст.56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Відповідно п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
П.56.15 ст.56 Податкового кодексу України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Згідно п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Згідно п.5 розділу 3 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів від 28.12.2015 р. № 1204, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.
За результатами розгляду вказаної скарги, рішенням Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р., залишено без змін податкову вимогу ГУ ДФС від 23.01.2017 №348-17/63 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2017 №952/10/04-36-17-01-14, а скаргу ОСОБА_5 від 03.02.2017 б/н - без задоволення.
Вказане оскаржуване рішення було відправлено на адресу позивача 28.02.17р., що підтверджується штампом пошти на поштовому конверті та Витягом із сайту «Укрпошта», копії яких наявні в матеріалах справи.
Таким чином, оскільки скарга надійшла до відповідача 07.02.2017р., останній 20 день відправки рішення за результатами її розгляду позивачу припадає на 27.02.2017р.
Крім того, щодо посилання відповідача на те, що в разі повернення поштового відправлення через відсутність за місцезнаходженням платника податків, рішення вважається врученим у день, зазначений поштовою службою, у звязку з чим у позивача наявний податковий борг, суд зазначає наступне.
Відповідачем не враховано, що податкове повідомлення-рішення №1161-13 від 26.07.2016р. позивачем було оскаржено в адміністративному порядку у т.ч. із повторною скаргою до ДФС України (вх.№1308/Інше від 27.02.2017р.), а за правилами п. 56.15 ст. 56 ПКУ скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
На день звернення з цим позовом вказане податкове повідомлення-рішення є неузгодженим та триває процедура оскарження.
При цьому, згідно вимогами п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Щодо посилання відповідача на те, що оскаржуване рішення не може бути оскаржене до суду, оскільки таке рішення не являє собою остаточне волевиявлення суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, безпосередньо не покладає на платника суб'єктивного обов'язку, а лише передбачає подальше прийняття владним суб'єктом рішення стосовно прав та обов'язків платника, суд зазначає наступне.
Згідно 56.10 ст.56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.
Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

В ухвалі ВАСУ від 30.06.2016р. №К/800/63242/14 у спорі з податковим органом суд касаційної інстанції використав в якості джерела права рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії» в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункті 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. При цьому ЕСПЛ суму податку належного платнику податків визнав такою, що відпадає поняттю «майно».

Суд звертає увагу, що у даній справі оскаржуване рішення відповідача порушує такий баланс інтересів, оскільки за відсутності об'єкту оподаткування, а відтак обов'язку сплачувати податок за правилами Податкового кодексу України, ст. 67 Конституції України держава намагається позбавити позивача майна (стягнути з нього транспортний податок в розмірі 25000 гри., тобто відібрати в примусовому порядку належні йому гроші за окремою процедурою та для цього вжила такій захід як опис у податкову заставу всього наявного майна позивача та такого право власності на яке він набуде в майбутньому) не маючи за законом (відповідно до закону) права отримати ці кошти (майно) на користь держави в якості податку.

Варто також зауважити, що будь-який орган державної влади зобов'язаний діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірність своїх дій не доведена, а позовні вимоги позивача про визнання протиправним рішення Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р. документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем були здійснені витрати на правову допомогу, які складаються з витрат у розмірі 1000,00 грн. (отримання консультацій щодо судового оскарження рішення відповідача, складання проекту позовної заяви, а також щодо здійснення представництва інтересів позивача в суді першої інстанції), що підтверджується Договором про надання правової допомоги №1/ФО-17 від 03.02.2017р., звітом адвоката та квитанцією ПриватБанк про оплату вказаної суми.

У відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000грн.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України №2781/0/99-99-17-01-14 від 27.02.2017р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень) та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3