Справа № 438/87/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7709/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю. Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2017 року у справі № 438/87/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача в перерахунку пенсії в пільговому обчисленні та зобовязати відповідача зарахувати період роботи з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні, включивши їх до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення, з розрахунку за один рік півтора року, зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу з моменту призначення пенсії з 19 квітня 1997 року та здійснити її виплату.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно не зарахував йому період роботи з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року в кратному розмірі, один рік як один рік і шість місяців, оскільки у вказаний період він працював буровим майстром вахтово-експедиційним методом в районі Крайньої Півночі, а тому має право на пільги, передбачені для працюючих в цьому районі.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що період його роботи з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року в районі Крайньої Півночі підтверджується копією трудової книжки, а тому відмова відповідача у перерахунку його пенсії у звязку з відсутністю відомостей про укладення строкових трудових договорів про роботу в цьому районі є протиправною.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 19 квітня 1997 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дрогобицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 з 05 серпня 1983 року працював на посаді бурового майстра по переводу в експедицію глибокого буріння (ЕГБ) Крестищенського управління бурових робіт в м. Новий Уренгой району Крайньої Півночі по вахтово-експедиційному методу (у звязку зі структурними змінами ЕГБ Крестищенського управління бурових робіт в м. Новий Уренгой з 01 січня 1985 року включена в склад Красноградського управління бурових робіт згідно з наказом ВПО «Укргазпром» від 12 червня 1984 року № 158; згідно з наказом концерну «Газпром» від 30 липня 1992 року № 51 організація Красноградське УБР в м. Новий Уренгой перейменована в державне бурове підприємство «Приполярбургаз» в м. Новий Уренгой; згідно з наказом РАО «Газпром» від 18 листопада 1994 року № 49 бурове підприємство «Приполярбургаз» в м. Новий Уренгой реорганізовано в управління розвідувального буріння бурового підприємства «Тюменьбургаз» в м. Новий Уренгой); з 01 грудня 1990 року переведений інженером із техніки безпеки в групу із обслуговування виробництва по вахтово-експедиційному методу; з 29 липня 1993 року переведений інженером у відділ охорони праці і техніки безпеки по вахтово-експедиційному методу; 27 лютого 1995 року ОСОБА_1 звільнено з роботи.

29 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії з врахуванням стажу роботи з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року в пільговому обчисленні (із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців).

Листом відповідача від 04 січня 2017 року позивачу було відмовлено в такому перерахунку пенсії у звязку з відсутністю інформації про те, що позивач користувався пільгами щодо кратного обчислення стажу або укладав строкові трудові договори про роботу в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що відмова відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії є правомірною, оскільки період роботи з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року вахтово-експедиційним методом у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, не дає йому права на пільги з кратного обчислення трудового стажу.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі (далі - Указ від 26 вересня 1967 року).

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності.

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 року скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, з п'яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів Союзу РСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Відповідно до абзацу першого пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року №794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №21-5592а15.

Одночасно, слід зазначити, що відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення громадяни ОСОБА_4, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам ОСОБА_4, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Згідно зі статтею 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами ОСОБА_4. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам ОСОБА_4 цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Водночас, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільгового обчислення такого стажу й нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для зарахування стажу роботи позивача з 05 серпня 1983 року по 27 лютого 1995 року в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні (із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців) відсутні, а тому відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку його пенсії.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2017 року у справі № 438/87/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст судового рішення виготовлено 12 вересня 2017 року.