Справа № 820/3768/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 р. № 820/3768/17
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Краснокутського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про стягнення суми ,-

В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, в якому просить суд: стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна в розмірі 55719 (п`ятьдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 01 коп. та зобов`язати відповідача зарахувати цю грошову суму на банківській рахунок позивача у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», номер рахунку НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України за №178 від 16.03.2016 року не виплачено йому грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає стягненню у розмірі 55719,01 грн. (п`ятьдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 01 копійка).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, обґрунтовуючи невиплату грошової компенсації відсутністю бюджетних асигнувань.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу Командувача Повітряними Силами Збройних Сил України від 19.06.2017 року № 233 позивача було звільнено з лав Збройних Сил України у запас у зв`язку з закінченням строку котракту ( а.с.7).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2017 р. № 143, витяг з якого міститься у справі ( а.с.8) позивача було виключено зі списків особового складу частини.

Під час звільнення з військової служби позивач 31.07.2017 року звертався з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням виплати грошової компенсації замість належного до видачі йому речового майна ( а.с.11).

Не дочекавшись виплати зазначеної грошової компенсації позивач 08.08.2017 року знову звернувся з заявою до командування військової частини НОМЕР_1 з вищевказаним проханням.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що грошова компенсаціяї замість належного до видачі речового майна позивачу сплачена не була.

При цьому, у судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що позивач має право на отримання зазначеної грошової компенсації, проте, остання йому не була виплачена внаслідок відсутності коштів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 31.07.2017р. № 42 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачеві, сума грошової компенсації за таке майно становить 55719,01 грн. (п`ятьдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 01 копійка). (а.с.10)

З метою поновлення порушеного права, позивач звернувся до суду.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (у редакції закону, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» №1459-ІІІ дію частини другої статті 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Отже, за змістом статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 1459-III, що набрав чинності з 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Згідно пункту 1 Прикінцевих положень зазначений Закон набирає чинності з 01.01.2007 року.

В подальшому, частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

При цьому, положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015 (далі - Закон № 567-VIII) п. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII викладено у новій редакції: «Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України».

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України- для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України."

Крім того, згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

З огляду на це, вказаний закон набрав чинності 30.07.2015 року у зв`язку з його опублікуванням в газеті Голос України №135 від 29.07.2015 року.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 16.03.2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

В постанові зазначається, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).

У свою чергу, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно передбачена безпосередньо Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» №567-VIII від 01.07.2015 року, вона є соціальною гарантією, що забезпечує реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

При цьому, у відповідності до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Крім того, наказом Міністра оборони України №197 від 31.03.2017 року (зареєстрованого в Мінюсті України 25.04.2017 року за №539/30407) внесено зміни до Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, абзацом 2 пункту 4 розділу ІІІ передбачено, що військовослужбовці забезпечуються речовим майном, яке не було отримано впродовж служби, право на отримання якого настало, або їм виплачується грошова компенсація за цінами, що діють на час звільнення.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки зазначене відповідає вимогам, чинного законодавства ,а позивач, у свою чергу, подав за місцем військової служби відповідну заяву.

Твердження відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати грошової компенсації позивачу суд відхиляє, по-перше, з огляду на той факт, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, по-друге, на підставі ч.2 ст. 8 КАС України, використовуючи відповідну практику ЄСПЛ.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року за заявою №31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

У рішенні від 10.03.2011 року у справі "Сук проти України" (заява №10972/05) Європейський Суд з прав людини вказав, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним /пункт 23/.

Аналогічне твердження наведено у пункті 23 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також, те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_2 у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) грошової компенсації замість належного до видачі речового майна в розмірі 55719,01 грн. (п`ятьдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 01 копійка).

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_2 у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна в розмірі 55719,01 грн. (п`ятьдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 01 копійка).

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_2 у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) у розмірі 649,60 грн. ( шістсот сорок дев`ять гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13.09.2017 р.

Суддя Заічко О.В.