Справа № 810/2765/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 серпня 2017 року № 810/2765/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву Державної авіаційної служби України до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Гостомельської селищної ради, Ірпінської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Служба безпеки України, державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, регіональний структурний підрозділ «Київцентраеро», державне підприємство «Антонов» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування дозволу на будівництво,

в с т а н о в и в:

до суду звернулась Державіаслужба України з позовом про зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд» виконати її рішення від 18.07.2017 №18, зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинно зведені будівлі та привести земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 в попередній стан, визнати незаконними та скасувати декларації на початок виконання будівельних робіт від 23.05.2016 №№ КС 54, КС 23, КС 59 і інші дозволи на виконання будівельних робіт та містобудівні умови, обмежити забудову земельних ділянок по об'єктах будівництва за вищевказаними адресами.

В силу вимог ст. 107 КАСУ, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема: чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну заяву на предмет наявності перешкод для відкриття провадження в адміністративній справі, передбачених ст.ст. 108-109, з урахуванням положень ч. 1 ст. 107 КАСУ, в частині позовних вимог до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов'язання знести самочинно зведені будівлі та привести земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1, в попередній стан і зобов'язання виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 №18 про припинення будівництва, суд виходив з такого:

згідно з ч. 1 ст. 2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 2 КАСУ передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

В силу вимог п. 5 ч. 2 ст. 17 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Однак, це не означає, що правопорядок в Україні допускає можливість звертатися з будь-якими позовами (позовними вимогами) до будь-якого суду, адже порядок здійснення судочинства в силу ст. 92 Конституції України визначається виключно Законами України, тому право на звернення до суду фізичні та юридичні особи мають здійснювати у порядку та спосіб, визначений законами з питань судочинства.

За приписами ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються КАСУ.

Частиною 2 ст. 4 КАСУ передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суд звертає увагу, що спір набуває ознак публічно-правового не тільки за умови наявності суб'єктів публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

За змістом вказаних статей, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб'єктами владних повноважень стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб'єктом виступає законодавчо уповноважений суб'єкт владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, водночас на цих суб'єктів покладено обов`язок виконувати пред'явлені вимоги та приписи. При цьому, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України, виключно, коли громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом (ч. 4 ст. 50 КАСУ). Крім того, КАСУ передбачає й спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (п. 3 ч. 2 ст. 17 КАСУ).

В Постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 21-493а14, від 09.12.2014 у справі № 21-308а14 зазначена наступна правова позиція: відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015 № К/800/14359/15.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні і юридичні особи, в чітко визначених законами України випадках, про що зазначалося вище.

Так, в силу приписів ч. 1 ст. 38 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ), у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Суд констатує, що з позовної заяви та наявних у ній матеріалів не встановлено, що до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 органом ДАБК висунуто вимогу про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності у вигляді відповідного припису.

Разом з цим, положеннями ст. 376 ЦКУ поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦКУ).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 № 802/1318/15-а).

Позивач, перед усім іншим, просить суд зобов'язати ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинно зведені будівлі та привести земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1, в попередній стан. В обґрунтування зазначеної вимоги посилається на п. 84 ч. 1 ст. 1, ст. 69 Повітряного кодексу України, керуючись при цьому п. 146, 147 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого постановою КМУ від 29.03.2002 № 401 і зазначає про небезпеку для цивільної авіації та навколишнього природного середовища у зв'язку із здійсненням ТОВ «Комфорт Лайф Буд» будівництва хоча і за наявністю відповідної дозвільної документації, однак без належного погодження, зокрема з позивачем та ДП «Антонов» в частині вибору майданчиків для їх будівництва на приаеродромній території аеродромів «Антонов-1» та «Антонов-2». Вважає, що в силу Закону таке погодження є обов'язковим для відповідача, та за відсутності якого вбачає порушення Порядку погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 № 721, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2012 за № 2147/22459 (далі - Порядок № 721), що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 21 постанови № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України. Таким чином, для визначення спору як публічно-правового, наявність у ньому суб'єкта владних повноважень, є недостатнім.

Відповідно до цього, спори, що виникають із цивільних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична чи юридична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин в межах даної справи в частині позовних вимог до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є цивільно-правовим незалежно від суб'єктного складу, та не виходить із сфери господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються у порядку господарського судочинства.

Суд не бере до уваги твердження позивача з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-381цс15, що даний позов в частині позовних вимог до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має публічно-правовий характер та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки така позиція позивача витлумачена на його власний розсуд і бажання. Фактично, за характером спірних правовідносин та суб'єктним складом осіб, які брали участь в межах справи № 6-381цс15 правовий висновок, викладений у вказаній постанові ВСУ до характеру спірних правовідносин в межах даної справи не відноситься з огляду на таке:

Верховний Суд України у своїй постанові від 24.06.2015 № 6-381цс15 дійшов висновку про віднесення спірних правовідносин в межах справи № 6-381цс15 до публічно-правових, які повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства з обґрунтованих підстав, які відповідають Закону та звернув увагу на певні особливості, які позивачем в межах даного позову були приховані та витлумачені хибно.

Так, у вищевказаній постанові ВСУ від 24.06.2015 № 6-381цс15 позивачем виступала інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, яка на виконання своїх владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури звернулася до суду з вимогами, аналогічними вимогам даної справи, а саме про знесення самочинної будівлі. Однак, вищевказаний суб'єкт владних повноважень в особі інспекції ДАБК у Хмельницькій області під час звернення до суду діяв в межах повноважень, передбачених ч. 1 ст. 38 Закону № 3038-VІ. Разом з тим, попередньо, інспекцією ДАБК у Хмельницькій області було винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у зв'язку з невиконанням якого, у інспекції ДАБК, в межах її владних управлінських функцій і виникло право звернення до адміністративного суду.

В свою чергу, в межах даної справи судом не встановлені обставини, які вказували б, що позивач по відношенню до відповідача ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснював владні управлінські функції, отже і публічно-правового характеру даний спір в межах заявлених до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимог, не має.

В силу приписів ст. 177 ЦКУ, об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦКУ, правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом Державіаслужби про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 № 802/1318/15-а, яка в силу вимог ст. 244-2 КАСУ врахована судом при винесенні рішення про відмову у відкритті провадження у даній справі в частині позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинне будівництво та привести ділянки в попередній стан за адресами: АДРЕСА_1.

Вимога про зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 №18 про припинення будівництва є похідною від вимоги про знесення самочинного будівництва, отже не підлягає розгляду за правилами, встановленими КАСУ. Крім того, ані Положенням про Державну авіаційну службу України, затвердженим постановою КМУ від 08.10.2014 № 520, ані Порядком № 721 не передбачено повноважень Державіаслужби, тим паче в особі т.в.о. Голови ОСОБА_4, виносити будь-які рішення про припинення будівництва, що вказує на відсутність публічно-правового характеру у спорі між позивачем та ТОВ «Комфорт Лайф Буд», а відтак, має лише інформаційний характер та будь-яких обов'язків на відповідача не покладає в силу Закону, отже, свідчить про відсутність владних управлінських функцій між вказаними суб'єктами, що виключає можливість розгляду даної справи в частині вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Так, ч. 2 ст. 3 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, судами в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАСУ, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за позовом Державіаслужби до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки вказаний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України в порядку позовного провадження місцевим загальним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 160, 165 КАСУ, суд у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом державної авіаційної служби України до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», державної архітектурно-будівельної інспекції України, Гостомельської селищної ради, Ірпінської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Служба безпеки України, державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, регіональний структурний підрозділ «Київцентраеро», державне підприємство «Антонов» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування дозволу на будівництво в частині позовних вимог про зобов'язання товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинне будівництво та привести ділянки в попередній стан за адресами: АДРЕСА_1, і зобов'язання товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 №18 про припинення будівництва.

Роз'яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 109 КАСУ, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.