Справа № 826/5448/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5448/16 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ББДО" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ББДО" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2015 №, №, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ББДО" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2015 № , №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового спишу платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків».

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 КАС України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ББДО" з питань дотримання податкового законодавства по фінансово - господарських взаємовідносинах з ТОВ "БРАДОК ТРЕЙД" за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, ТОВ "ТРЕВЕЛІН" за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, ТОВ "АУСТАФФІНГ БІЗНЕС ГРУП" за листопад 2014 року та березень 2015 року, ТОВ "ПРОНТО ТІВІС" за листопад - грудень 2014 року та квітень 2015 року, ТОВ "АТОМ ФІЛЬМ СТУДІЯ" за березень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 4006/26-56-22-04-09/35962292 від 21.09.2015, яким встановлено порушення підпунктів 14.1.27, 14.136 пункту 14.1 статті 14, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 327 647,00 грн. та порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 478 777,00 грн.

15.10.2015 на підставі зазначеного акту перевірки винесено податкові повідомлення - рішення № від 15.10.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 1 012 554,00 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 202 511,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на прибуток за платежем: податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 1 138 718,00 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 227 744,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення № від 15.10.2015, № від 15.10.2015 рішенням Державної фіскальної служби України № 5811/6/99-99-10-01-04-25 від 17.03.2016 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями та вважаючи їх такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано належних первинних документів, які мали бути складені відповідно до умов договорів укладених позивачем з ТОВ "Брадок Трейд", ТОВ "ТРЕВЕЛІН" та ТОВ "ПРОНТО ТІВІС", а надані складені з порушенням Закону України "Про бухгалтерський облік", а також те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту використання послуг отриманих від зазначених контрагентів у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у періоді щодо якого проводилась перевірка мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "ТРЕВЕЛІН" за договором надання послуг № 02/2013 від 01.02.2013 предметом якого є надання рекламних послуг для реклами продукції ТОВ "Сандора", ТОВ "Ріглі Україна", ТОВ "Хенкель Україна", ТОВ "Байєр" та інших клієнтів позивача та передача виключних майнових прав інтелектуальної власності на результати послуг.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів позивач мів фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "ПРОНТО ТІВІСІ" за договорами про створення творів на замовлення №17.11.14-ПР від 17.11.2014, договором № 30/12/14-Б від 30.12.2014 та договором про виконання робіт (надання послуг) № 17/03/15-КЖ від 17.032015.

Також позивачем у періоді щодо якого проводилась перевірка мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "Брадок Трейд" за договорами № 22/12 від 22.12.2011 та договором про надання послуг № Брд2 від 19.08.2011. Предметом договору № 22/12 від 22.12.2011 є виконання робіт пов'язаних виробництвом аудіовізуального твору - 1 рекламного відеоролику з умовною назвою "Салін" для клієнта позивача ТОВ "Байєр" з хронометражем ролика - 30 секунд з наступною передачею виключних майнових прав інтелектуальної власності на ролик, а також суміжних прав виконавців (акторів) у складі ролику, з наступною передачею всіх авторських і суміжних прав на ролик. Пунктами 2.5, підпунктами 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 вказаного договору встановлено, що замовник має надати виконавцю всю необхідну інформацію включаючи керівні інструкції щодо змісту, форми та дизайну та прийняти виконані роботи відповідно до акта приймання - передачі виконаних робіт, який є підставою для переходу виключних майнових прав інтелектуальної власності. Документі на підтвердження факту передачі виконавцю інформації необхідної для виконання умов договору № 22/12 від 22.12.2011, зокрема, керівних інструкції щодо змісту, форми та дизайну позивачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не було надано суду першої інстанції належних первинних документів, які мали бути складені відповідно до умов договорів укладених позивачем з ТОВ "Брадок Трейд", ТОВ "ТРЕВЕЛІН" та ТОВ "ПРОНТО ТІВІС", а надані складені з порушенням Закону України "Про бухгалтерський облік", а також те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту використання послуг отриманих від зазначених контрагентів у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку.

Однак, під час апеляційного розгляду справи, позивачем надано до суду копії договорів просування продукції клієнта, копії додатків до договорів, копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг), копія договору про агентські послуги та роздруківку рекламного відеоролика.

При цьому, судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, враховано приписи ч.2 ст.195 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Однак позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливість подання таких документів до перевірки та до суду першої інстанції і судом апеляційної інстанції поважності таких причин не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних лише в разі фактичного здійснення господарської діяльності.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує з вище наведеними нормами Податкового кодексу України.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ББДО" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15.09.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.