Справа № 808/1413/17
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 808/1413/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., за участю секретаря Фесик А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кей- Колект

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача : ОСОБА_1

про скасування постанови від 23.09.2011 р. ВП № 28863608 в частині накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-колект (далі - позивач) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача : ОСОБА_1 про скасування постанови від 23.09.2011 р. ВП № 28863608 в частині накладення арешту на майно.

Позивач вважає, що Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ було протиправно накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки та вважає, що переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок даного майна має ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ, оскільки зазначене майно перебуває в іпотеці та права вимоги за зобовязаннями третьої особи ОСОБА_1 по кредитному договору, передані ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ згідно договору факторингу.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 05.07.2017, не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача також до судового засідання, призначеного на 05.07.2017, не зявився. Через канцелярію суду надав заперечення проти задоволення вимог адміністративного позову та визначив, що за виконавчим провадженням № 28863608 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та за виконавчим провадженням № 48969336 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, оскільки відсутні ознаки протиправності дій державного виконавця у зазначеному виконавчому провадженні.

Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи відповідно до приписів частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи будь-яких заяв до суду не надіслав.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що 17.08.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобовязався надати Позичальнику, а Позичальник прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 36000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Сума кредиту дорівнює еквіваленту 181800,00 грн. Строк повернення кредиту встановлений графіком погашення, але не пізніше 18.04.2033. Кредит надано для задоволення особистих потреб Позичальника. У забезпечення виконання зобовязань Позичальника, банком приймається застава нерухомості трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору іпотеки, та порука ОСОБА_2, згідно договору поруки.

З метою забезпечення належного виконання вищезазначеного Договору між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки № 0/З від 17.04.2008, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно житлове приміщення: трьохкімнатна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 70,39 кв.м. Вартість предмету іпотеки становить 404000,00 грн.

При посвідченні вказаного договору (зареєстровано у реєстрі за № 2164) приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу м. Запоріжжя ОСОБА_3 на підставі статті 73 Закону України Про нотаріат накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири (зареєстровано у реєстрі для реєстрації заборон за № 2165 від 17.04.2008 року), що належить ОСОБА_1, до припинення чи розірвання договору.

11.06.2012 між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк та ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ (Фактор) укладено Договір факторингу № 4, за умовами якого Клієнт зобовязується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) Прав Вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до договору. Одночасно з відступленням Прав Вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав Клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладанням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню (підпункти 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 1 договору).

У звязку з укладенням вищевказаного договору, 11.06.2012 між ПАТ УкрСиббанк (Цедент) та ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ (Цесіонарій) укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого ПАТ УкрСиббанк передав, а ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ прийняв права вимоги за договорами іпотеки.

Відповідно до наданої позивачем ОСОБА_4 довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, на зазначене нерухоме майно постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 28863608 від 23.09.2011, яка винесена головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5, накладено арешт.

Під час звернення до нотаріуса 19.04.2017, позивачу стало відомо, що на майно ОСОБА_1, яке є предметом іпотеки, накладено арешт у ВП № 28863608 Шевченківським ВДВС ЗМУЮ.

Вважаючи накладення таких арештів майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, позивач звернувся із позовом до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до положень статі 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В свою чергу, відповідно до частини 4 статті 54 Закону № 606-XIV, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону № 606-XIV, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку.

За змістом вимог частин 6, 7 ст. 3 Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За приписами статті 1 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 № 898-IV (далі Закон № 898-IV), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону № 898-IV передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За змістом вимог частини 7 статті 3 Закону № 898-IV, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 1 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України Про заставу.

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини сьомої статті 54 Закону України Про виконавче провадження спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів від 20.05.2013 №8, публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ, має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2011 у виконавчому провадженні № 28863608 винесена Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого напису № 1109 від 13.04.2009 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_1 Сума коштів від реалізації майна становить 286440,23 грн.

З вказаної постанови вбачається, що вона винесена 23.09.2011, та стягувачем у даному виконавчому провадженні є ПАТ УкрСиббанк.

В той же час, державна реєстрація іпотеки за Договором відступлення права вимоги від 11.06.2012 за ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ здійснена 03.12.2012, тобто пізніше, ніж було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 за постановою від 23.09.2011 у виконавчому провадженні № 28863608.

З урахуванням того, що переважне право вимоги перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою зобовязань виникло у ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ після державної реєстрації іпотеки з 03.12.2012, суд приходить до висновку, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2011 у виконавчому провадженні № 28863608, де стягувачем виступало ПАТ УкрСиббанк, винесена відповідачем правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2011 у виконавчому провадженні № 28863608 була винесена з метою забезпечення виконавчого напису №1109, виданого 13.04.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу - ОСОБА_6 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_1

Крім того, суд зазначає, що 16.06.2012 державним виконавцем Іваницею Ю.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника).

Зазначений виконавчий документ повторно надходив до відділу та 30.09.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48969336.

16.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень статті 19 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

До виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, належать зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (стаття 17 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до статті 25 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2011 у виконавчому провадженні № 28863608, державним виконавцем було проведено визначені Законом України Про виконавче провадження дії з виконання виконавчого напису № 1109, виданого 13.04.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_1, у звязку з чим позовні вимоги про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, № 28863608 від 23.09.2011, не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2,11,17,71,159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю Кей- Колект до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача : ОСОБА_1, про скасування постанови від 23.09.2011 р. ВП № 28863608 в частині накладення арешту на майно -відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко