Справа № 813/2853/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року № 813/2853/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судовго засідання ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом Підприємства обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

09 серпня 2017 року Підприємство обєднання громадян« Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі Підприємство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач), в якому просить:

-скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №7-0275 від 13.04.2017 року;

-скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №7-0276 від 13.04.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виявлені при перевірці посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області порушення Підприємством обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» трудового законодавства виникли виключно через специфічний профіль діяльності підприємства. При цьому, стверджує, що у існуванні вказаних порушень немає вини позивача. Зокрема, зазначає, що основним завданням позивача є забезпечення соціальної реабілітації інвалідів зору, а не отримання прибутку. Тому, значну частину фонду заробітної плати підприємства становлять дотації з бюджету, оскільки саме підприємство через специфіку особового складу працівників не в змозі самостійно заробити достатньо коштів для покриття щомісячного фонду заробітної плати. У звязку із цим, строки виплати заробітної плати залежать від того, коли надійдуть кошти з бюджету для її виплати. Більше того, на переконання позивача головною причиною виникнення виявленого порушення є особливі умови праці, які створюються для роботи інвалідів по зору у звязку з пільгами та перевагами, що надаються для останніх трудовим законодавством, а також специфікою самого підприємства, яке залучає для виготовлення деяких виробів на підприємстві інвалідів по зору І та II групи. Таким чином, вважає, що оскаржувані постанови Головного управління Держпраці у Львівській області повинні бути скасовані.

Ухвалою судді від 22.08.2017 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В судовому засіданні 14.09.2017 року відповідно до положень ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях й просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи й матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що з 21.03.2017 року по 24.03.2017 року головним державним інспектором Шпак Х.В. на підставі наказу від 17.03.2017 року №0617-П та направлення на проведення перевірки від 17.03.2017 року №0605 була здійснена позапланова перевірка додержання вимог законодавства про працю Підприємства обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих».

За результатами перевірки був складений акт №7, винесений припис №13-01-178/0049-0037 від 24.03.2017 року на усунення виявлених під час перевірки порушень.

Так, за результатами проведення перевірки інспектором були встановлені наступні порушення чинного законодавства про працю:

1.Порушення вимог ч. 1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закон України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати проводиться рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме:

-виплата заробітної плати за січень 2017 року: 4-м працівникам проведена 07.02.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000009 від 07.02.2017; 14-м працівникам проведена 14.02.2017згідно з- відомістю на виплату грошей №ВЗП-000012, №ВЗП-000015 від 14.02.2017; 11-м працівникам проведена 16.02.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000016 від 16.02.2017; 17-м працівникам проведена 20.02.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-0000І8 від 20.02.2017 та відомості розподілу заробітної плати №170220СТ551831 від 20.02.2017; 30-м працівникам проведена 27.02.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000022, №ВЗП-000023 від 27.02.2017; виплату заробітної плати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проведено двічі 07.02.2017згідно з відомістю на виплату грошей.№ВЗП-000010 від 07.02.2017 та 14.02.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000014, №000011 від 14.02.2017 та відомістю розподілу заробітної плати № 170214СТ464024 від 14.02.2017; виплату заробітної плати ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 проведено 24.02.2017 згідно з відомістю розподілу заробітної плати №170224СТ616336 від 24.02.2017; 21 працівнику не проведена виплата заробітної плати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, яка станом на 01.03.2017 становить 22.2 тис.грн., (за період січень 2017 року).

-виплата заробітної плати за лютий 2017 року: 12-м працівникам проведена 09.03.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000024 від 09.03.2017; 20-м працівникам проведена 15.03.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000026, №ВЗП-000025, №ВЗП-000029, №ВЗП-000030 від 15.03.2017; виплату заробітної плати ОСОБА_4, ОСОБА_5, проведено 09.03.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000025 від 09.03.2017 та 15.03.2017 згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000028, №00001 від 15.03.2017 року; виплату заробітної плати іншим працівникам Підприємства станом на день завершення перевірки не проведено.

2.Порушення вимог частини 1 статті 113 КЗпП України - час простою не з вини працівника не оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), а саме:

-адміністрацією Підприємства надано табелі обліку робочого часу за 2016 рік та за січень-лютий 2017 року, відомості про нарахування та виплату заробітної плати за 2016 рік та січень-лютий 2017 року, при вивченні яких встановлено, що в табелях обліку робочого часу в графі «Відмітки про явки та неявки за числами місяця (годин)» навпроти прізвищ деяких працівників метало-пластмасового, .картонажного та Дубенського цеху проставлено «І», тобто інші причини неявок працівників на роботу. У відомостях про виплату заробітної плати відсутні Прізвища таких працівників, що свідчить про те, що виплата заробітної плати їм не проводиться. Про те, що розуміється під «інші причини неявок» адміністрацією Підприємства не надано пояснення.

В ході перевірки надано наказ №5 від 01.04.2016 року згідно з яким на Підприємстві з липня 2016 року по 31 грудня 2016 року встановлений трьохденний робочий тиждень, крім працівників бухгалтерії, яким встановлений пятиденний робочий тиждень.

Незважаючи на те, що на Підприємстві був встановлений неповний робочий тиждень адміністрацією Підприємства не забезпечено роботою деяких працівників метало-пластмасового, картонажного та Дублянського цеху, що простежується в наданих адміністрацією Підприємства табелях обліку робочого часу за 2016 рік та січень-лютий 2017 року, та не оформлений простій на підприємстві згідно вимог трудового законодавства, а саме: в січні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 15 працівників, ва Дублянському 7 працівників, картонажному 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в лютому 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 17 працівників, в Дублянському - 4 працівників, картонажному - 5 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в березні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 19 працівників, в Дублянському - 4 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в квітні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 14 працівників, в Дублянському - 3 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в травні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 15 працівників, в Дублянському - 3 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в червні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 11 працівників, в Дублянському - 2 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в липні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 14 працівників, в Дублянському - 2 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в серпні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 1 7 працівників, в Дублянському - 3 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в вересні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 14 працівників, в Дублянському - 4 працівників, картонажному - 3 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в жовтні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 16 працівників, в Дублянському - 8 працівників, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в листопаді 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 16 працівників, в Дублянському - 4 працівники, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в грудні 2016 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства не були залучені 14 працівників, в Дублянському - 3 працівники, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в січні 2017 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства лише на один день були залучені 16 працівників, в Дублянському - 3 працівники, картонажному - 4 працівники та заробітна плата яким не нараховувалася; в лютому 2017 року до роботи в метало-пластмасовому цеху Підприємства лише на один день були залучені 12 працівників, в Дублянському - 3 працівники, картонажному - 6 працівників та заробітна плата яким не нараховувалася.

Зважаючи на викладене, відповідно до пп.54, п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, та на підставі абзацу 3 ч.2 ст.265, абзацу 8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України було винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 9600 та 3200 грн. на Підприємства обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих».

Позивач, не погодившись з вказаними постановами про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно вказаної статті, Головне управління Держпраці у Львівській області (далі - Управління) здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю. Контроль за додержанням законодавства здійснюється на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні.

Управління у своїй діяльності керується Положенням про Головне управління Держпраці у Львівській області, затверджене наказом Держпраці від 22.06.2017 року №75, згідно з п.п.1 п.3 якого завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до п.п.5 п.4 Положення, Управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

На виконання покладених на нього завдань Управління згідно п.п.5 п.6 Положення має право проводити безперешкодно, відповідно до вимог закону, без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб.

Основні засади проведення контрольних заходів за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці (далі МОП) №81 від 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі.

Механізм проведення контрольних заходів за додержанням законодавства про працю на час виникнення спірних правовідносин, регламентувався наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390, яким затверджено «Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» (далі - Порядок № 390).

Завданням системи інспекції праці, згідно п.п.«а» п.1 ст.3 Конвенції Міжнародної організації праці №81 є забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров'я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Відповідно до ст.12 Конвенції МОП №81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь- який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Пунктом 3 цього Порядку №390 передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Кодекс законів про працю України, як і трудове законодавство в цілому встановлює певні права для працівників і обов'язки для роботодавців. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею ст.113 КЗпП України встановлено порядок оплати часу простою, а також при освоєнні нового виробництва (продукції), а саме: час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Згідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже обов'язком роботодавця є вчасно виплатити працівникам заробітну плату, з неухильним дотриманням вимог ст.115 КЗпП України.

Окрім цього, відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Суд наголошує, що вчасно отримати заробітну плату - є гарантоване трудовим законодавством та Конституцією України право, що повинно захищатись державною.

Як вбачається з наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 17.03.2017 року №0617-П та направлення на проведення перевірки від 17.03.2017 року №0605 у Підприємстві обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» була проведена з 21.03.2017 року по 24.03.2016 року позапланова перевірка додержання вимог законодавства про працю.

Судом встановлено, що підставою для призначення позапланової перевірки додержання законодавства про працю в позивача стала скарга ОСОБА_10, члена Українського товариства сліпих, яка надійшла до Управління 01.03.2017 року. Зокрема, у вказаній скарзі йшлося про можливі порушення законодавства про працю, а саме, повідомлялося про те, що працівникам підприємства не виплачується заробітна плата, дана скарга була скерована до Держпраці для вирішення питання про надання згоди на проведення позапланової перевірки, яку було надано листом Держпраці від 16.03.2017 року №2931/4.3/4.2-ДП-17.

У свою чергу, за результатами цієї перевірки відповідачем був складений акт №7, винесений припис №13-01-178/0049-0037 від 24.03.2017 року на усунення виявлених під час перевірки порушень.

13.04.2017 року посадовою особою Головного управління Держпраці у Львівській області було накладено на Підприємство обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» штрафи у розмірі 9600 та 3200 грн. відповідно до постанов №7-0276 та №7-0275.

Суд зазначає, що оскаржувані постанови про накладення штрафу - це фінансова санкції за виявленні під час проведення перевірки порушення вимог законодавства про працю, накладення яких передбачене ст.265 КЗпП України.

Відповідно до ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірах передбачених ч.2 вказаної статті.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю регламентований постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Відповідно до п.3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше, ніж 10 днів з дати складення акту приймає рішення про розгляд справи про накладення штрафу. Згідно п.4 цього ж Порядку справа розглядається протягом 15 днів з дня прийняття рішення про її розгляд. Відповідно до п.6 Порядку органи Держпраці повідомляють субєкта господарювання про розгляд справи не пізніше ніж за 5 днів до дати розгляду. Згідно п.7 Порядку справа розглядається за участю представника субєкта господарювання абороботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обгрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 07.04.2017 року №3799/3/11-30 позивачу було надіслано виклик на розгляд справи про накладення штрафу, яким було повідомлено про те, що розгляд відбудеться 13.04.2017 року.

Станом на 13.04.2017 року до Управління не надходило клопотання про відкладення розгляду, відтак справу було розглянуто без участі суб'єкта господарювання та винесено дві постанови про накладення штрафу від 13.04.2017 року №7-0276 та №7-0275.

Так, постанова від 13.04.2017 року №7-0276 винесена на підставі абзацу 3 ч.2 ст.265 КЗпП України, яким передбачено відповідальність у виді штрафу у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, а саме, як було встановлено в ході перевірки 21 працівнику підприємства станом на 24.03.2017 року (дата завершення перевірки) не було виплачено заробітну плату за січень чим порушено вимоги ч.1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», якими, зокрема, передбачено, що заробітна плата має бути виплачена працівнику не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Порядок, строки та періодичність виплати заробітної плати визначається, зокрема. Кодексом законів про працю України та Законом України «Про оплату праці». Зазначеними нормативними актами передбачено безумовний обов'язок суб'єктів господарювання вчасно виплачувати заробітну плату.

Частиною 2 ст.265 КЗпП України до відповідальності у виді штрафу притягається не окрема фізична особа, а юридична особа, яка використовує найману працю. При цьому, дана правова норма передбачає імперативний обов'язок юридичної особи понести відповідальність за порушення законодавства про працю та не містить застережень щодо можливості звільнення її від відповідальності за порушення, передбачені ч.2 ст.265 КЗпП України, внаслідок відсутності вини у їх скоєнні.

З огляду на вказане, суд не бере до уваги посилання позивача, що причиною порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України стало ненадходження коштів з державного бюджету, оскільки вказане не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У свою чергу, постанова від 13.04.2017 року №7-0275 винесена на підставі абзацу 8 ч.2 ст.265 КЗпП України, яким передбачено відповідальність у виді штрафу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами 2-7 ч.2 ст.265 КЗпП України, а саме, як було встановлено в ході перевірки працівникам не було нараховано та не виплачено час простою, що виник не з вини працівника, з розрахунку двох третин від тарифної ставки, чи порушено вимоги ст.113 КЗпП України. Також, підприємством не дотримано встановлені Законом строки виплати заробітної плати, яка проводиться рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, чим порушено вимоги ч.1 ст.115 КЗпП України. Дане порушення підтверджується наданими під час перевірки табелями обліку робочого часу за 2016 рік. за січень-лютий 2017 року та відомостями про нарахування та виплату заробітної плати за 2016 рік. за січень-лютий 2017 року.

Так, як встановлено із вищезазначених документів, за період з 2016 року по лютий 2017 року ряд працівників метало-пластмасового. картонажного та Дубенського цеху не забезпечувалися роботою, хоча, згідно наказу по підприємству від 01.04.2016 року №5 з липня 2016 року па підприємстві встановлювався трьох денний робочий тиждень. У табелях обліку робочого часу навпроти прізвищ працівників проставлено відмітки «І», тобто інші причини неявки, а у відомостях про виплату заробітної плати працівникам відсутні прізвища відповідних працівників, що свідчить про те, що виплата заробітної плати їм не проводилася.

При цьому, позивачем не було надано жодних пояснень з приводу того, що розуміється під «іншими причинами неявок», як під час перевірки, так і у судовому засіданні.

Таким чином, суд погоджується із висновком відповідача, про те, що на Підприємстві фактично мав місце простій, оскільки більша частина працівників, не зважаючи на встановлений режим робочого часу, не забезпечувалися роботою та табелювалися як такі, що не з'явилися на роботу з «інших» причин, на підставі чого таким працівникам не виплачувалася заробітна плата.

З огляду на наведене вище, оспорювані позивачем постанови про накладення фінансових санкцій були винесені 13.04.2017 року, з дотриманням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що Підприємство обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» згідно статуту затвердженого постановою президії Центрального правління Українського товариства сліпих (далі - ЦП УТОС) від 23.01.2007 року №1-15р. є самостійним господарюючим субєктом з правами юридичної особи, що діє за принципами господарського розрахунку (п.3.1 ст.3 Статуту).

Відповідно до п.7.1 ст.7 Статуту основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток.

Згідно з п.9.1 ст.9 Статуту підприємство самостійно планує свою діяльність та визначає перспективи розвитку, виходячи з потреб працевлаштування інвалідів по зору в конкретному регіоні, попиту на продукцію, яка виробляється, та необхідності забезпечення виробничого та соціального розвитку підприємства і Товариства в цілому, підвищення особистих доходів працівників.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Статуту відносини працівника та підприємства, що виникли на основі трудового договору, регулюються законодавством України «Про працю» та відповідними відомчими нормативними актами УТОС. Також, згідно п.13.2 ст.13 Статуту підприємство, якщо воно не одержує дотацій, асигнувань з бюджету Товариства, в межах коштів нарахованих фондів і спецфондів може встановлювати для своїх працівників додаткові пільги понад встановлених відомчими нормативними актами УТОС.

Згідно з положень Трудового контракту з керівником підприємства керівник, зокрема, зобовязується забезпечувати прибуткову діяльність підприємства (п.1.1 Розділу І контракту), постійно спрямовувати діяльність підприємства на забезпечення роботою працюючих на підприємстві інвалідів по зору, створення для них належних умов праці, дотримання вимог діючого законодавства щодо розмірів та строків виплати заробітної плати (п.п2.2.2 п.2.2 розділу II контракту); не допускати простроченої заборгованості з заробітної плати перед працюючими із звільненими керівниками. Керівник несе персональну відповідальність за стан дебіторської та кредиторської заборгованості, а також за стан податкових розрахунків та розрахунків з бюджетами різних рівнів. У випадку наявності будь-якої з вище перелічених заборгованостей керівник зобовязаний вживати дієвих заходів з метою її якнайшвидшого погашення чи ліквідації (п.п.2.7 п.2.2 розділу II контракту).

Таким чином, вищевказане спростовує твердження позивача, що Підприємство обєднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» немає на меті одержання прибутку, а основну частину фонду заробітної плати складають дотації з бюджету.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд не знайшов в діях відповідача порушень обумовлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, судові витрати здійснені позивачем не підлягають до компенсації.

Керуючись ст.ст.17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 вересня 2017 року.