Справа № 819/1005/17
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1005/17

18 вересня 2017 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, в якому просить:

-зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1, (з урахуванням раніше виплачених сум) суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої станом на 01.01.2017 року становить 3200 гривень;

- в межах суми платежу за один місяць - постанову суду звернути до негайного виконання.

-зобов'язати Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Тернопільській області подати у п'ятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач у судове засідання не прибув, у письмовій позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 32000 грн. Обрахунок суддівської винагороди протиправно здійснено із розрахункової величини в розмірі 1600 грн., визначеної п.3 р. II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774 - VIII "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України", а не із розміру мінімальної заробітної плати, як вказано в Законі України "Про судоустрій та статус суддів". Однак, за січень-травень 2017 року Відповідачем, в порушення зазначених норм, нараховано та виплачено суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 16000 грн. За таких обставин, недоплата суддівської винагороди за січень-травень 2017 року є протиправною, а позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, без участі їх представника, проти позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що п.3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України 06.12.2016 року № 1774 - VIII, передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Додатково зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів всього суспільства. Відтак, законодавець може змінити правове регулювання, що встановлює рівень заробітної плати для різних осіб і ввести правове регулювання по заробітній платі, яка є менш сприятливою, якщо це необхідно для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави, а також захисту інших конституційних цінностей. За таких обставин позовні вимоги Позивача є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у судове засідання не прибув, подав письмове клопотання, в якому просить справу розглядати без їх участі, повністю покладається на справедливе рішення суду.

У відповідності до п.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 04 серпня 2003 року, у відповідності до ст.127 та ч.1 ст.128 Конституції України, ОСОБА_1 призначений на посаду судді місцевого суду строком на п'ять років.

Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 2009 року, відповідно др пункту 27 частини першої статті 85, частини першої статті 128 Конституції України, ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.

Згідно довідок про доходи вбачається, що з січня по травень 2017 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку 10 мінімальних прожиткових мінімумів на працездатну особу, що становить 1600 гривень.

Станом на час розгляду даної адміністративної справи судом Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив, оскільки був призначений на посаду судді до набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII (надалі, Закон № 1402).

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 148 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ,,Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402), фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 148 Закону № 1402, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до ч. 1,2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно статті 119 Бюджетного кодексу України, нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

При прийнятті рішення по суті, суд враховує правову позицію Конституційного Суду України, викладену в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, у частині, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У відповідності до ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі " Савіцкас та інші проти Литви" зазначив: "Вислів "коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується", що міститься в п.3 ст. 11 Закону про суди, повинен бути витлумачений так, що у зв'язку з фундаментальними змінами економічної та фінансової ситуації в державі через особливі обставини (економічна криза, стихійні лиха тощо) в державі виникає надзвичайно складна економічна і фінансова ситуація. У такому разі з об'єктивних причин може бути нестача ресурсів для здійснення функцій держави та задоволення суспільних потреб, в тому числі гарантування матеріально-фінансових потреб судів.

Пунктом 23 розділу ХІІ ,,Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Окрім того, з 01 січня 2017 року у штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на три категорії, зокрема: судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16000 грн для місцевих судів, та 17600 грн для апеляційних судів; судді, які станом на 01 січня 2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24000 грн, для апеляційних судів 40000 грн) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт; судді, які станом на 01 січня 2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя в суді з розміром базового посадового окладу для місцевих судів 24000 грн, для апеляційних судів 40000 грн) без застосування регіонального коефіцієнта.

Частиною третьою статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ ,,Про судоустрій і статус суддів" визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік", з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст.8 Закону України ,,Про Державний бюджет на 2017 рік" з 1 січня 2017 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 3200 грн.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII визначено установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Така ж позиція зазначена у листі Державної судової адміністрації України №11-2306 від 20 березня 2010 року.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Відтак, на думку суду, з січня по травень 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів правомірно встановлені посадові оклади у розмірі, виходячи з розрахунку 1600 грн. (розрахункова величина) х 10.

Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень ст.ст.71, 86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними в справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідачі при нарахуванні і виплаті суддівської винагороди діяли на підставі, в межах та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію постанови надіслати особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.