Справа № 43477/09/2070
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 березня 2010 р. № 2-а- 43477/09/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Чалого І,С.,

при секретарі судового засідання Елоян Ж.Г.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Інтерфакт ЛТД" до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Чугуївської об'єднаною Державною податковою інспекцією у Харківській області №/0 від 18.06.2009 року. та №/1 від 07.07.2009 року і № 000003181/2 від 28.08.2009 року, згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на прибуток підприємств у розмірі 3570,00 грн. ( у т.ч. за основним платежем - 2380,00 грн., за штрафними санкціями - 1190,00 грн.); та податкові повідомлення-рішення № /0 від 18.06.2009 року, №000002181/1 від 07.07.2009 року і № /2 від 28.08.2009 року, згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на додану вартість у розмірі 2856,00 грн. ( у т.ч. за основним платежем - 1904,00 грн., за штрафними санкціями - 952,00 грн., а також скасувати рішення Чугуївської об'єднаної Державної податкової інспекції у Харківській області від 07.07.2009 року №4578/10/25-015 про результати первинної скарги від 26.06.2009 року №63.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ у Харківській області в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 2856,00 грн., та п.п5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" заниження податку на прибуток на загальну суму 3570,00 грн., прийняте відповідачем без достатніх правових підстав, з перевищенням ним своїх повноважень, а отже є повністю незаконними і підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Чугуївською об'єднаною Державною податковою інспекцією у Харківській області №/0 від 18.06.2009 р. та № /1 від 07.07.2009 р, і №/2 від 28.08.2009 р. згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на прибуток підприємств у розмірі 3570,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 2380,00 грн., за штрафними санкціями - 1190,00 грн.); та податкові повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2009р. № /1 від 07.07.2009 і №/2 від 28.08.2009 р., згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на додану вартість у розмірі 2856,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 1904,00 грн., за штрафними санкціями - 952,00 грн..

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване рішення прийняте на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У період з 29.04.2009 року по 29.05 2009 року службовими особами Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року.

В ході перевірки були встановлені наступні порушення:

- п.п 7.3.1 п.7.3 та п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 2856,00 грн., в тому числі за лютий 2008 року;

- п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2 п.5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1997 року №334/94-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток за 1 квартал 2008 року всього в сумі 3570,00 грн.

За результатами перевірки було складено акт №568/1800/21238131 від 03.06.2009 року.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення №№ /0 та /0 від 18.06.2009.

ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" не погодився із зазначеним актом перевірки та податковими повідомленями-рішеннями та 26.06.2009 року звернувся з первинною скаргою до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківської області.

Рішенням Чугуївської ОДПІ у Харківській області №4578/10/25-015 від 07.07.2009 року за результатами розгляду скарги відмовлено в задоволенні первинної скарги та залишило в силі податкові повідомлення-рішення №№ /0 та /0 від 18.06.2009 року.

07.07.2009 року Чугуївська об'єднана державна податкова інспекції у Харківській області винесла і направила ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" податкові повідомлення-рішення №№/1 та /1.

16.07.2009 року ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" подало повторну скаргу до ДПА у Харківській області.

20.08.2009 року ДПА у Харківській області винесла рішення №3524/10/25-203, яким залишило в силі податкові повідомлення рішення №№/0 та /0 від 18.06.2009 року і №№/1 та /1 від 07.07.2009 року, а повторну скаргу ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" - без задоволення.

28.08.2009 Чугуївська ОДПІ у Харківській області винесла та надіслала податкові повідомлення-рішення №№/2, /2.

05.09.2009 року подало повторну скаргу до ДПА України в якій просило скасувати спірні податкові повідомлення рішення.

06.11.2009 року ДПА України винесла рішення №11469/6/25-0115, яким залишило в силі податкові повідомлення-рішення №№/0 та /0 від 18.06.2009 року і №№000003181/1 та /1 від 07.07.2009 року, №№/2, /2 від 28.08.2009 року, а повторну скаргу ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" - без задоволення.

Перевіркою встановлено, що позивач по справі у періоді, що перевірявся, мав взаємовідносини з підприємством ТОВ "РТІ-Трейд з питань постачання продукції (стрічки конвейерної).

Виходячи зі змісту положень пункту 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Судом встановлено, що формування податкового кредиту платником ПДВ здійснюється відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" згідно якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняються більш ніж на 20% від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткування операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість№168/97-вр від 03.04.1997 р. не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними або митними деклараціями.

Як було встановлено судом податковий кредит по податку на додану вартість був задекларований позивачем на підставі податкових накладних отриманих від ТОВ РТІ-Трейд".

Податкові накладні були складені та видані ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" на підставі договору від 15.02.2008 року ТОВ "РТІ-Трейд", яке, як і позивач, є платником податку на додану вартість. На виконання зазначеного договору було отримано відповідну продукцію, що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-000053 15.02.2008 року, видатковою накладною №РН-0000057 від 26.02.2009 року та податковими накладними №71 від 19.02.2008 року , та №80 від 26.02.2009 року на загальну суму 11424,38 грн., у тому числі ПДВ - 1904,06 грн., про що зазначено у акті перевірки. Розрахунки між ТОВ "РТІ-Трейд" та позивачем проведено на повну суму постановленої продукції в безготівковій формі..

Після чого ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" включило до складу податкового кредиту сплачену суму податку на додану вартість, яка входить в ціну поставленого товару (надання послуг), а саме: за лютий 2008 року - 1904,06 грн.

Відповідно до п.п7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, у порядку, передбаченому ст. 9 Закону України Про податок на додану вартість.

Стаття 9 Закону України Про податок на додану вартість передбачає реєстрацію осіб як платників податку на додану вартість податковим органами.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ТОВ "РТІ-Трейд" зареєстроване платником ПДВ та вказане підприємство на час вчинення угод знаходилось в ЄДРПОУ.

Згідно п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ "РТІ-Трейд" мало право видавати податкові накладні на адресу позивача , а ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" правомірно віднесло суми зазначені в податкових накладних до складу податкового кредиту.

Крім цього, згідно п.4 ст.91 Цивільного Кодексу України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ст.18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що якщо на момент здійснення господарських операцій, продавець знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість, віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за такими операціями є обґрунтованим. Визнання субєкта господарювання банкрутом та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Крім того, суд аналізуючи положення вище зазначених нормативно правових актів приходить до висновку, що покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на той факт, що позивач не має право на внесення відповідних сум до податкового кредиту оскільки контрагент позивача ТОВ "РТІ-Трейд" не перебуває за юридичною адресою та не надає звітності.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Підпункти 10.1., 10.2. ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість", передбачають, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку.

У даному випадку така відповідальність покладена на ТОВ "РТІ-Трейд", на позивача по справі не може бути покладена відповідальність за не подання податковому органу звітності усіма контрагентами фірми.

Закон України Про податок на дану вартість не має відповідних норм, які б зобовязували замовника робіт слідкувати та контролювати подачу звітності податковим органам з боку виконавця робіт.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, саме по собі неподання податкової звітності, при фактичному здійсненні господарської операції, та не знаходження за юридичною адресою не впливає на податковий кредит покупця.

Також суд зазначає, що відповідач у акті перевірки, визначаючи позивачу податкове зобов'язання по податку на прибуток посилається на порушення ТОВ НВФ Інтерфакт ЛТД" п.п. 4.16 п.4.1 ст.4, п.5.1 пп.5.2.1 п.5.2 п.5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Проте, конкретну підставу для такого припису відповідач не вказує.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що продукція (стрічка конвейерна) придбана за угодою з ТОВ "РТІ-Трейд", не використана ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" у власній господарській діяльності, адже дане твердження суперечить первинним документам ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД".

Відповідно до п.1.32 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Суд зазначає, що відповідно до вимог п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.5.2.1. п.5.2 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати), це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку (п. 5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позовної заяви та наданих позивачем до суду документів рахунком-фактурою №СФ-000053 від 15.02.2008, видатковою накладною №РН-0000057 та податковою накладною №71 від 19.02.2008 року та №80 від 26.02.2009 року, усі роботи виконані ТОВ "РТІ-Трейд" були використані позивачем у його господарської діяльності з митою отримання прибутку. Виконані роботи були прийняти ТОВ НВФ Інтерфакт ЛТД претензії до якості виконання робіт були відсутні. Вартість виконаних робіт ТОВ "РТІ-Трейд" була сплачена у повному обсязі згідно банківських виписок за 19.02.2008 та 27.02.2008 року..

Доказів того, що придбані роботи не були використані в господарської діяльності ТОВ НВФ Інтерфакт ЛТД, відповідачем у відповідності до вимог ст.. 71 КАС України суду надано не було.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем документально підтверджено використання ТОВ НВФ Інтерфакт ЛТД у своєї господарської діяльності усіх робіт виконаних ТОВ "РТІ-Трейд". А тому позивач правомірно включив до складу валових витрат за договором поставки продукції від 15.02.2009 року у розмірі 3570,00 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що угоди укладені між ТОВ НВФ Інтерфакт ЛТД та ТОВ "РТІ - Трейд" є нікчемними, з посиланням на вимоги ст..203, 215, 216, 228 ЦК України, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 215 УЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається

Відповідно до п.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Згідно з вимогами ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 205 Цивільного Кодексу України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного Кодексу України та ч.8 ст. 181 Господарського Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.3 ст. 180 Господарського Кодексу України істотними умовами господарського договору є предмет, ціна та строк дії договору.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становить умови, визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, для висновків про застосування наслідків несплати податків (заниження податкових зобов'язань будь-яким способом) за нікчемним правочином, слід, насамперед, мати безспірні докази нікчемності, а не лише посилання на суб'єктивну думку та припущення перевіряючих

Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку , що угода між ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" та ТОВ "РТІ - Трейд" відповідає вимогам діючого законодавства, сторонами за договором погоджені всі істотні умови і досягнута домовленість щодо їхнього виконання.

Суд зазначає, що на час розгляду судом справи умови договору виконані з боку сторін.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення винесені Чугуївською об'єднаною Державною податковою інспекцією у Харківській області №/0 від 18.06.2009 р. та № /1 від 07.07.2009 р, і №/2 від 28.08.2009 р. згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на прибуток підприємств у розмірі 3570,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 2380,00 грн., за штрафними санкціями - 1190,00 грн.); та податкові повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2009р. № /1 від 07.07.2009 і №/2 від 28.08.2009 р., згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на додану вартість у розмірі 2856,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 1904,00 грн., за штрафними санкціями - 952,00 грн. податкові повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова №/0 від 19.06.2009 року за податком на додану вартість на загальну суму 1262364,00 грн., з яких за основним платежем 841576,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 420788,00 грн. та №/0 від 19.06.2009 року за податком на прибуток на загальну суму 2336578,50 грн., з яких за основним платежем 1246058,00 грн., штрафна (фінансова) санкція 1090520,50 грн.. винесені відповідачем з порушенням норм чинного законодавства України, а отже є такими, що підлягають скасуванню.

Отже позов ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" є обґрунтований, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд

< Текст >

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Інтерфакт ЛТД" до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Чугуївською об'єднаною Державною податковою інспекцією у Харківській області №/0 від 18.06.2009 р. та № /1 від 07.07.2009 р, і №/2 від 28.08.2009 р. згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на прибуток підприємств у розмірі 3570,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 2380,00 грн., за штрафними санкціями - 1190,00 грн.); та податкові повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2009р. № /1 від 07.07.2009 і №/2 від 28.08.2009 р., згідно яких ТОВ НВФ "Інтерфакт ЛТД" визначена сума податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) по податку на додану вартість у розмірі 2856,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 1904,00 грн., за штрафними санкціями - 952,00 грн.

Стягнути з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Інтерфакт ЛТД" судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 29 березня 2010 року.

Суддя І.С.Чалий