Справа № 821/506/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/506/17

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - Коваля М.П.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 р. по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби у Херсонській області та просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 02.02.2017 р. №, №, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 02.02.2017 р. № та вимогу від 02.02.2017р. №Ф-.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року позов був задоволений.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України, але до судового засідання не з'явилися, - тому суд відповідно до п. 2 ч.1 ст.197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що в період з 07.12.2016 року по 09.12.2016 року відповідно до наказу Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 28.11.2016 р. за № 929 та повідомлення від 28.11.2016 р. за №727/21-03-13-05 виданого Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, головним державним ревізор - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи і зборів з фізичних осіб, управління доходів і зборів з фізичних осіб Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області Пінзюр М.В., була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 15.01.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 15.01.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 15.01.2015 р.

За результатами даної перевірки було складено акт від 16.12.2016 року №892/21-03-13-05, з якого вбачається, що перевіркою були встановлені порушення ст. 9 Закону України від 08.07.2010 р. №2464- VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" занижено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період суму 14076,12 грн.; п.177.10, ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, відсутня книга обліку доходів та витрат за перевіряємий період; пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, занижено загальний оподатковуваний дохід за перевіряємий період на суму 36931,08 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних х осіб у сумі 5539,66 грн.

На підставі вищенаведеного акта перевірки позивача, відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 02.02.2017 р. №, яким ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 6924,58 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 5539,66 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1384,92 грн.; податкове повідомлення - рішення від 02.02.2017 р. №, яким до ОСОБА_4 застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 02.02.2017 р. №, яким до ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції в розмірі 2 815,22 грн. та вимога Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 02.02.2017 р. №Ф-, якою зобов'язано ОСОБА_4 сплатити недоїмку в сумі 14076,12 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали відомості із бази даних ДРФО Білозерського РЦЗ, відповідно до яких ФОП ОСОБА_4 у 2013 р. отримано доходи за ознакою 157- (від проведення господарської діяльності) у сумі 29603,19 грн., у 2014 р. у сумі 7327,89 грн. В ході перевірки встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 оподатковуваного доходу на 36931,08 грн.

Апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги , у зв'язку із наступним :

Відповідно до вимог пп. 79.2 ст.79 ПК України ,документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом 1-ої інстанції було також встановлено , що ФОП ОСОБА_4 не отримував копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України ,зробленим у постанові від 27 січня 2015 року по справі №21-425а14 ,обов'язковим до виконання в порядку ст.244-1 КАС України лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Крім того ,як було також встановлено судом першої інстанції ФОП ОСОБА_4 з 2012 року не проводив свою господарську діяльність та не отримував доходи, про що було зазначено позивачем у своїх деклараціях.

Білозерським районним центром зайнятості при подачі звіту форми 1 ДФ за період з 01.01.2013 р. по 2015 р. помилково зазначено ідентифікаційний податковий номер ФОП ОСОБА_4 " НОМЕР_1" замість ФОП ОСОБА_6, який є його сином. ФОП ОСОБА_6 відповідно до Свідоцтва Про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії НОМЕР_3, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших обов'язкових НОМЕР_2.

ФОП ОСОБА_6 у перевіряємий період надавав відповідно до укладених договорів послуги Білозерському центру зайнятості та саме ним було отримано доходи, які відображені в податкових деклараціях та базах даних контролюючого органу.

Білозерським районним центром зайнятості було виправлено зазначену вище помилку шляхом подання до контролюючого органу уточнюючих (корегуючи) декларацій від 12.01.2017 р. та квитанції про уточнення та виправлення помилки.

Оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені ПК за процедурами адміністративного оскарження або в Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу

Відповідно до п.56.21 ст.56ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту , виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно п. 110 Рішення ЄСПЛ по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97); адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління»

Згідно із п.52;57 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормам , що містяться у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.

Згідно п.71. Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 ,принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Othersv. Romania), п. 38).

Апеляційний суд, враховуючи практику ЄСПЛ та вимоги діючого на час виникнення правовідносин законодавства , погоджується із висновком суду 1-ої інстанції , щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки необхідною умовою для можливості віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження (ведення) господарської діяльності платника податку,визначення якої надано у ст.3 Господарського кодексу України та п.п. 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України , що спрямована на отримання доходу , який позивачем в той період не отримувався , а був помилково зазначений Білозерським районним центром зайнятості , який виправив власну помилку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне,по-суті, рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Таким чином,, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2017року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.