Справа № 815/7101/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/7101/16

Справа № 815/7101/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Одеса

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові (а.с. 4-10).

Також, у судове засідання з’явився представник 3-ї особи ДП «Маккенлі», який підтримав позицію представника позивача та просив позов задовольнити у повному обсязі, з цього приводу надав письмові пояснення (а.с. 124-128).

Представники відповідачів та представники 3-х осіб ТОВ «Рів’єра 2» та ОК «Об’єднання бійців АТО «Захисник» у судове засідання не з’явились, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином (а.с. 133-133а).

На підставі положень ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто за відсутності сторін, за наявними в справі доказами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області № 125-У від 27.04.2007 року між Фонтанською сільською радою та дочірнім підприємством «Маккенлі» 24.10.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 33,058 га, яка знаходиться на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, для проведення робіт по призупиненню протизсувних процесів на аварійно - небезпечних ділянках с. Фонтанка, та подальшої експлуатації берегоукріплювальних та протизсувних споруд в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області (а.с. 11-14).

22.12.2015 року, на адресу Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області надійшла заява ДП «Маккенлі» про вирішення питання про присвоєння юридичної адреси об’єкту нерухомого майна, який зведений ДП «Маккенлі» на орендованій земельній ділянці.

Згідно доданої до заяви копії технічного паспорту, об’єкт нерухомого майна являє собою нежитлове приміщення (будинок охорони) загальною площею 11,1 кв.м. та належить до II категорії складності.

Враховуючи, що договір про пайову участь у розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села Фонтанка у зв’язку з будівництвом ДП «Маккенлі» на території села Фонтанка вказаного об’єкту нерухомості не укладено, та відповідні кошти до місцевого бюджету не сплачені, листом № 754/02-14/22 вих15 від 24.12.2015 року сільською радою проінформовано заявника про необхідність укладення такого договору, а питання про надання юридичної адреси об’єкту нерухомого майна відкладено до наступного засідання виконавчого комітету Фонтанської сільської ради.

Вказану вимогу заявником не виконано, у зв’язку з чим на наступному засіданні виконавчого комітету Фонтанської сільської ради, яке відбулось 29.01.2016 року, приймаючи до уваги надання ДП «Маккенлі» неповного комплекту документів, встановлених Положенням, керуючись вимогами ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.4. Положення, рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради відмовлено у наданні юридичної адреси об’єкту нерухомого майна - нежитловому приміщенню (будинок охорони) площею 11,07 кв.м.

Про прийняте рішення ДП «Маккенлі» проінформовано листом № 02-24-63 від 01.02.2016 року.

Як зазначив Позивач, у жовтні 2016 року йому стало відомо про реєстрацію права власності на вказаний об’єкт нерухомості за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рів’єра2» з присвоєнням йому юридичної адреси: Одеська область, Лиманський район, село Фонтанка, вул. Молодіжна, 59, якої не існує, тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав № 28522361 від 01.03.2016 року також просить скасувати.

Право власності за ТОВ «Рів’єра 2» виникло на підставі укладеного з ДП «Маккенлі» договору купівлі-продажу від 24.12.2015 року, після чого 24.02.2016 року ТОВ «Рів’єра 2» звернулось до державного реєстратора із заявою державну реєстрацію права власності не нежитлове приміщення та на підставі рішення № 28522361 від 01.03.2016 року зареєстровано право на зазначений об’єкт.

27.07.2016 року між ТОВ «Рів’єра 2» та Обслуговуючим кооперативом «Об’єднання бійців АТО «Захисник» укладено договір суборенди земельної ділянки, яка була надана в суборенду ТОВ «Рів’єра 2» на підставі договору від 16.12.2015 року, укладеного з ДП «Маккенлі».

Позивач вважає, що оскільки пайову участь у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Фонтанка у зв’язку з будівництвом ДП «Маккенлі» на території села Фонтанка об’єкту нерухомості не сплачено, юридичну адресу вказаному об’єкту нерухомості не присвоєно, тому вказаний нежитловий об’єкт згідно ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не міг бути введений в експлуатацію.

Також вважає, що в декларації про готовність об’єкта до експлуатації містяться недостовірні дані, а саме у п. 22 вказаної Декларації замовником зазначено, що сплата пайової участі за зведення нежитлового приміщення (будинку охорони) не вимагається згідно п. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Не погоджуючись з рішеннями відповідачів щодо реєстрації декларації та права власності, Позивач звернувся з даним позовом до суду та вважає, що обрав належний спосіб захисту порушеного права.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач вважає, що Відповідач, ДДАБІ в Одеській області, повинен був відмовити ДП «Маккенлі» в реєстрації декларації про готовність об’єкта до експлуатації, оскільки в п. 22 Декларації містяться недостовірні дані, а саме об’єкт нерухомості - будівля охорони, який зведено ДП «Маккенлі» на земельній ділянці рекреаційного призначення з конкретним цільовим призначенням для проведення робіт по призупиненню протизсувних процесів на аварійно-небезпечних ділянках с. Фонтанка, та подальшої експлуатації берегоукріплювальних та протизсувних споруд, не підпадає під ознаки господарської споруди, щодо якої діє виключення із правила щодо сплати пайової участі (п. 4 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності).

При цьому вважає порушеним своє право на отримання паю у розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села Фонтанка, тому на його думку є підстави для скасування реєстрації декларації та рішення державного реєстратора № 28522361 від 01.03.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якому передувала реєстрація декларації.

Суд не погоджується з даною думкою Позивача, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на органи державного архітектурно-будівельного контролю покладено повноваження щодо здійснення державного архітектурно- будівельного контролю, який, виходячи з приписів абзацу 1 цієї статті, становить собою сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Указом Президента України від 08.04.2011 року № 439/2011 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яку визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках.

Також, відповідно до п.6 ч.4 цєї статті, не залучаються замовники у разі будівництва об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури.

Міністерством України у справах будівництва і архітектури 9.04.1993 року встановлений перелік об'єктів, які відносяться до соціальної сфери.

Згідно з п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 79 від 24.04.2015 року, зазначено, що:

- господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо та прибудови до них;

- господарські (присадибні) споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій, до яких належать колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо та прибудови до них.

Як встановлено судом, між Фонтанською сільською радою та ДП «Маккенлі» укладено договір оренди земельної ділянки для проведення робіт по призупиненню протизсувних процесів на аварійно - небезпечних ділянках с. Фонтанка, та подальшої експлуатації берегоукріплювальних та протизсувних споруд в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області.

Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038- VI, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 9 статті 40 цього Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону N 3038-VI дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

За змістом положень частини 1 статті 40 Закону N 3038-VI порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Фонтанської сільської ради від 20.06.2014 року № 894-VI затверджене Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, до якого 12.03.2016 року внесені зміни.

Зазначеним порядком передбачено, що пайова участь здійснюється на підставі договору. Замовник будівництва звертається до виконкому сільської ради зі зверненням про розрахунок та встановлення розміру пайової участі для подальшого укладення договору.

Розділом 7 цього Порядку урегульовано питання залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури села у разі їх ухилення від пайової участі або несплати. Так, спори, що виникають у правовідносинах, пов’язаних з визначенням розміру пайової участі, укладення та внесення змін до договору про пайову участь, вирішуються у судовому порядку.

Таким чином, суд вважає, що встановлення призначення збудованого нежитлового приміщення (будинку охорони), належність його до відповідної інфраструктури, має відбуватись шляхом проведення технічного обстеження з подальшим укладанням відповідного договору з органом місцевого самоврядування про пайову участь у розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, або, в разі відсутності згоди та наявності спору - у судовому порядку.

Проте, як вбачається із письмових та усних пояснень представника 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто ДП «Маккенлі», директором якого подано для реєстрації декларацію про готовність об’єкта до експлуатації, товариство підтримує думку Позивача та вважає що Відповідач - ДДАБІ в Одеській області, мав відмовити ДП «Маккенлі» в реєстрації декларації про готовність об’єкта до експлуатації. При цьому погоджується з необхідністю укладення відповідного договору про пайову участь, тобто спір щодо необхідності пайової участі відсутній.

Разом з тим, судом встановлено, що такий договір Позивачем не укладений з ДП «Маккенлі» або з новим власником ТОВ «Рів’єра 2». При цьому спір щодо правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки також відсутній.

Згідно з рішенням Верховного суду України від 30.11.2016 року №3-1323гс16, ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Також, за наявності тверджень про внесення недостовірної інформації до Декларації, враховуючи положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, з боку 3-ї особи ДП «Маккенлі» не вчинялись дії щодо внесення достовірних даних до інформації, яка потребує змін у поданій декларації, а лише в ході розгляду справи підприємство звернулось до Відповідача щодо скасування реєстрації поданої Декларації та отримало відповідь від 10.04.2017 року (а.с. 44 т. 2).

З боку Позивача також не вжито жодних заходів на виконання розділу 7 Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва у створення і розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Отже, питання внесення змін до п.22 поданої декларації має бути вирішено після укладення відповідного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням кошторисної документації відповідно до Порядку залучення розрахунку розміру використання коштів пайової участі, який міститься у справі, на підставі звернення замовника будівництва, містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, проекту землеустрою щодо встановлення меж села, Генерального плану села, Плану зонування території, або вирішення спору у судовому порядку.

Таким чином, у Позивача відсутні вимоги до ДП «Маккенлі» або ТОВ «Рів’єра 2» щодо несплати пайового внеску на участь у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села у зв’язку з будівництвом ДП «Маккенлі» об’єкту нерухомості, тобто відсутній спір щодо захисту права Позивача як власника земельної ділянки, тому з боку Відповідача відсутнє порушення права Позивача, про яке він заявляє, а позовні вимоги заявлені у неналежний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, Позивач зазначає, що юридичну адресу вказаному об’єкту нерухомості не присвоєно, в зв’язку з чим вказаний нежитловий об’єкт не міг бути введений в експлуатацію та посилається на рішення Виконкому Фонтанської сільської ради від 29.01.2016 року про відмову у наданні юридичної адреси ДП «Маккенлі» (а.с.37).

Порядок присвоєння, зміни та анулювання юридичних адрес об’єктам нерухомого майна на території Фонтанської сільської ради регулюється відповідним Положенням про такий порядок, затвердженим рішенням Фонтанської сільської ради від 31.07.2013 року № 577-VІ.

Згідно з п. 3.1.1 вказаного Положення, для присвоєння адреси новозбудованих об’єктів нерухомості заявники (юридичні особи) надають до виконавчого комітету Фонтанської сільської ради наступні документи: заяву про присвоєння адреси об'єкту нерухомості; довіреність на представлення інтересів, у разі звернення представника; установчі документи, в разі звернення керівника (для юридичних осіб); витяг з реєстру юридичних осіб; копії документів, що засвідчують особу громадянина, власника об'єкту: копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (для фізичних осіб-підприємців), документи, що засвідчують особу уповноваженої особи, або керівника (для юридичних осіб); документи, що засвідчують закінчення робіт з будівництва об'єкту і готовність об'єкта до прийняття в експлуатацію; правовстановлюючі документи на земельну ділянку, згідно вимог земельного законодавства, з планом земельної ділянки; технічний паспорт на об'єкт нерухомості; договір про пайову участь (для забудовників індивідуального житлового будівництва, введеного в експлуатацію з 01.01.2013 року та загальною площею більше 300 м.кв., та багатоквартирних житлових будинків, введених в експлуатацію з 01.01.2013 року, та нежитлових об’єктів).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія витягу з рішення того самого Виконкому Фонтанської сільської ради від 26.07.2008 року про надання комплексу будівель та споруд, які знаходяться на земельній ділянці, яка належить ДП «Маккенлі» на праві оренди згідно з договором від 24.10.2007 року певної юридичної адреси (а.с.135).

Зазначене рішення прийнято в 2008 році, тобто до прийняття Положення про порядок присвоєння, зміни та анулювання юридичних адрес об’єктам нерухомого майна на території Фонтанської сільської ради, а відповідь архівного відділу про відсутність такого рішення на зберіганні не може свідчити про його недостовірність. Крім того, вимоги п.3.1.1. вказаного Положення щодо обов’язкового надання договору про пайову участь не стосуються збудованого приміщення.

Також, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог враховуючи не підтвердження Позивачем порушення його прав з боку відповідачів з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю “охоронюваний законом інтерес”, який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям “право” (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття “охоронюваний законом інтерес” у всіх, випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв’язку з поняттям “право” має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція з цього приводу висловлюється Верховним судом України в постанові суду від 15.12.2015 року по справі № 800/206/15.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов’язковими для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Таким чином, відсутність порушення суб’єктивного права позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.