Справа № 575/626/17
Суддя: Савєльєва А. І.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 575/626/17 р.
№ Провадження 2-а/575/16/17 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 р. смт.В-Писарівка

В.Писарівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря - Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Великописарівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та дискримінаційними дії Великописарівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Сумській області щодо припинення їй нарахування та виплати пенсії, та зобов'язати відповідача поновити її нарахування та виплату, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є пенсіонером за вислугою років, зареєстроване місце проживання - м.Первомайськ Луганської області, з початком бойових дій на сході України переїхала на постійне місце проживання до с.Вільне В.Писарівського району Сумської області, на підставі даних електронної пенсійної справи їй було подовжено виплату пенсії, у листопаді 2014 року її було взято на облік в УСЗН В.Писарівської РДА як особу, яка переміщена з району проведення АТО, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 19.11.2014, однак спочатку з березня, а потім з 01.01.2017 виплата пенсії відповідачем була її припинена у зв'язку з прийняттям рішення Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеим особам (протокол №3 від 29.03.2017) про скасування вищевказаної довідки з підстав, визначених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Вважає такі дії відповідача дискримінаційними та протиправними, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що у 2009 році захворіла мама, сім'я проживала в с.Вільне. У 2013 році мама не мала можливості обслуговуватись і вона вимушена піти на пенсію, переїхала в с.Вільне В.Писарівського району.В травні 2013 року над ОСОБА_4 інвалідом першої групи з дитинства оформила опікунство і знаходилась біля них. У 2014 році в с.Вільне з м.Первомайськ Луганської області перевезла чоловіка. Пенсію перевела в електронному виді коли почалися бойові дії. В 2014 році в УПСЗН дали довідку як внутрішньо переміщеній особі, отримувала адресну допомогу. 13 січня 2015 року померла мати, нікуди не виїздила, отримувала пенсію та пенсію за опікунство. В 2016 році в листопаді прийшла в УПЗСН продовжити довідку як переселенця, довідку продовжили безстроково, але повідомили, що знімається адресна допомога 860 гривень у зв'язку з тим, що вона знаходилась по догляду за братом. В 2017 році викликали до УПЗСН, повідомили, що виникла переплата, звернувшись до УПФУ, їй повідомили, що знімається пенсія за вислугу років і залишається по догляду за братом. Пенсія за вислугу років призначена з 11.02.2013, пенсія по догляду за братом призначена з 2013 року. Як внутрішньо переміщена особа приїхала в червні 2014 року.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 08.08.2014 позивач звернулася із заявою про переведення пенсійної справи з м.Первомайськ Луганської області. 27.08.2017 від Головного управління Сумської області надійшла пенсійна справа в електронному вигляді. Було видано розпорядження, позивач отримувала пенсію за вислугу років по березень 2017. Від УПЗСН 01.03.2017 надійшов лист про те, що рішенням заступника начальника управління УПСЗН скасовано довідку, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Пенсійний фонд згідно Постанови № 365 звернувся з листом до УПЗСН щодо надання інформації для подальшої виплати пенсії позивачу. 30.03.2017 УПФУ отримало витяг з протоколу про припинення позивачу виплати пенсії. Виплату пенсії припинили, так як особа не відповідає статусу внутрішньо переміщеної особи.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що позивач перебувала на обліку в УПЗСН з 2014 року як внутрішньо переміщена особа згідно поданою нею заяви. Спеціалістами УПЗСН видано довідку про взяття її на облік як вунутрішньо переміщеної особи. За призначенням державної допомоги внутрішньо переміщеної особи в кінці 2014 року позивач подадала заяву, було прийнято рішення про призначення адресної допомоги терміном на 6 місяців згідно Постанови Кабінету Міністрів № 505 від 1.10.2014, після чого вона отримувала 884 грн. адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Після чого позивач знову звернулася із заявою, в якій повідомляє, що не з'явилось житло і інше майно і знову прийнято рішення про надання допомоги на 6 місяців. В червні 2016 року прийнята Постанова Кабінету Міністрів № 365, де передбачено, що УПЗСН вмінено в обов'язок контроль і перевірку соціальних виплат переміщеним особам. Основна перевірка фактичного місця проживання, Головний спеціаліст ОСОБА_6 здійснювала перевірку і складала акт обстеження матеріально побутових умов. В листопаді 2016 року при проведенні перевірки ОСОБА_6 склала акт обстеження, де було встановлено, що позивач дійсно проживає на території, перебуває на обліку в УПЗСН як одержувач державної допомоги особам, які проживають разом з інвалідами І-ІІ групи внаслідок психічного розладу з 2013 року. Було зазначено факт, що позивач з 2013 року проживала на території нашого району, що ставить під сумнів видачу довідки як переміщеній особі в 2014 році. В УПЗСН виник сумнів, що позивач вибула з місця реєстрації із зони проведення АТО в 2014 році. 22 грудня 2016 року при РДА відбулося засідання комісії, на якому розглянуто звернення позивача і встановлено факт проживання позивача на території району до часу проведення антитерористичної операції та прийнято рішення комісії про відмову у виплаті адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі. Тому було прийнято рішення про скасування довідки позивачу як внутрішньо переміщеній особі. В березні 2017 року було чергове засідання комісії з питань призначення поновлених соціальних виплат переміщеним особам, де позивачу припинено виплату, рішення передано до УПФУ Великописарівського району. З 01.03.017 УПФУ призупинено виплату пенсії

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що у 2013 році позивач звернулася до УПСЗН із заявою про догляд за братом інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу і який за висновком потребував постійного стороннього догляду, вона отримувала 1400 гривень. У 2014 році позивач звернулась до УПЗСН із заявою, що вона фактично перебуває як переміщена особа, прийнято рішення, де їй виплачувалась адресна допомога, але в 2016 році було здійснено перепровірку її як переміщеної особи, та встановлено що вона зареєстрована в м.Первомайск Луганська область, але перебувала з 2013 року в с.Вільне і здійснювала догляд за братом, який є інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу. Вона отримувала пенсію і адресну допомогу.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що після прийняття Постанови Кабінету Міністрів № 365 створена комісія при РДА розпорядженням № 284 від 05.07.2016 і створена робоча група. Комісія розглядає справи по переміщеним особам. У грудні 2016 року надійшло подання УПЗСН Великописарівського району про скасування довідки стосовно ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи, оскільки позивач подала завідомо недостовірні відомості, що передбачено п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». 22.12.2016 прийнято рішення про припинення виплати на комунальні послуги, стосовно пенсії рішення не приймали.

Суд, заслухавши сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

19.11.2014 позивачем подана заява для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг. 27.11.2014, 11.06.2015, 16.03.2016, 25.05.2016 УПСЗН прийнято рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_2, пенсіонеру, розмір допомоги становить 884 гривні .

21.05.2015, 23.11.2015, 20.05.2016 позивач повідомила УПЗСН про відсутність змін, що впливають на призначення грошової адресної допомоги і УПЗСН 11.06.2015 рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_2, пенсіонеру, визначено допомогу в сумі 884 гривні. Як видно з довідки від 19.11.2014 № (особова справа ОСОБА_2) термін дії неодноразово продовжувався на шість місяців, останній раз з 21.05.2016 по 21.11.2016, в довідці мається відмітка про місце перебування позивача за адресою АДРЕСА_2.

01.09.2016 позивач звернулась із заявою про поновлення соціальних виплат і цього ж дня працівником УПЗСН було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, з якого видно, що ОСОБА_2 перебуває в с.Вільне з 2013 року, так як здійснювала догляд за братом який є інвалідом 1 групи, хоча зареєстрована м.Первомайск Луганська область. 22.12.2016 також складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, з якого видно, що позивач проживає зі своїм чоловіком, який переселився 19.11.2014 отримує пенсію як переміщена особа. ОСОБА_2 також пенсіонерка, отримує пенсію і як переміщена особа та здійснює догляд за братом інвалідом 1 групи. Як вбачається з довідки про взяття на облік позивача, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, зареєстрованої за № 3164 21.11.2016, термін дії довідки безстроковий.

Згідно витягу з рішення комісія з питань призначення соціальних виплат внутрішньопереміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції протокол №12 від 22.12.2016 позивачу припинено виплата державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

З такими діями відповідача суд не погоджується з наступних підстав.

22.12.2016 позивачеві скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 19.11.2014 рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, знято її з обліку та припинено виплату державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Витяг з Рішення Комісії, оглянутий у судовому засіданні в матеріалах особової справи ОСОБА_2) не містить вказівки на будь-який нормативний акт, на підставі якого його ухвалено.

Посилання відповідача на відсутність паперової пенсійної справи також є необгрунтованою відмовою у виплаті пенсії.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Позивачу призначена пенсія у Луганській області, але переїхавши для проживання у В.Писарівський район район Сумської області, орган пенсійного фонду повинен витребування пенсійну справу та продовжити пенсійні виплати за його новим місцем проживання.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Як пояснив представник відповідача, згідно запиту до ГУ ПФУ в Сумській області, була отримана в електронному виді пенсійна справа ОСОБА_2

Згідност.46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є ЗаконуУкраїни "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин, врегульованих Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається із листа відповідача (а.с. 65) позивачеві припинена на підставі протоколу №12 від 22.12.2016 виплата державної соціальної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, оскільки позивач постійно з 2013 року проживала на території В.Писарівського району Сумської області.

Крім того, як вбачається із заперечення відповідача, 01.03.2017 на його адресу надійшов лист від УПСЗН В.Писарівської РДА за № 375, в якому зазначалося про припинення дії довідки та зняття ОСОБА_2 з обліку як внутрішньо переміщеної особи з 22.12.2016, у зв'язку з чим з 01.01.2017 виплата пенсії була призупинена та відповідач звернувся до УПСЗН В.Писарівської РДА з ініціативою розгляду на засіданні комісії питання припинення ОСОБА_2 виплати пенсії з дня скасування довідки № від 19.11.2014 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО.

З протоколу №3 від 29.03.2017 (а.с.40-41) вбачається, що на підставі рішення т.в.о.начальника УПСЗН «Про скасування довідки» від 22.12.2016 ОСОБА_2 припинено соціальні виплати, в тому числі пенсії, з 01.01.2017 відповідно до п.п..4 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 06.06.2016 № 365, однак при огляді у судовому засіданні особової справи ОСОБА_2 встановлена відсутність зазначеного рішення.

Крім того, з пояснення позивача також вбачається, що вона не вчинювала дій, передбачених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які можуть бути підставою для скасування довідки про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, рішення про скасування дії довідки вона не отримувала; зверталася за подовженням дії цієї довідки, тому суд вважає, що таке звернення є підтвердженням факту її постійного проживання в АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» №1382-1У від 11.12.2003 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі ст.3 вказаного Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Крім того, ч.6 ст.29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи - це житло, в якому

вона проживає постійно або тимчасово.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не можна пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Крім цього, з оглянутої у судовому засіданні особової справи ОСОБА_2 вбачається, що факт проживання останньої на території В.Писарівського району з 2013 року зафіксований в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеному 22.12.2016, хоча заява про призначення (відновлення) соціальних виплат була подана ОСОБА_2 до УПСЗН В.Писарівської РДА 19.11.2014. Тобто, до 22.12.2016 перевірка проживання в с.Вільне В.Писарівського району позивача ОСОБА_2 не проводилася.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідача на положення постанови КМУ від 08.06.2016 №365 "Про порядок призначення (відновлення) соціальнпих виплат внутрішньо переміщеним особам" не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом. Тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві є безпідставними та незаконними.

Припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 8 Конституції України , Конституція Україним має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У п. 333 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо позивача.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР , а саме п.1 ст.6 встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що під час розгляду справи дискримінаційних дій стосовно ОСОБА_2 з боку відповідача не встановлено.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.94 КАС України.

керуючись ст.ст. 19, 22 Констиуції України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 6-14, 17, 18, 50, 51, 69-71, 159-163 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Великописарівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Великописарівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення ОСОБА_2 нарахування та виплати пенсії.

Зобов'язати Великописарівське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_2, нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії.

Стягнути з Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення сплаченого судового збору 640 гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через В-Писарівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 вересня 2017 року.

Суддя: А.І.Савєльєва