Справа № 802/1384/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2017 р. Справа № 802/1384/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: корівник, розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область за ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив та пояснив, що приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації права власності на нерухоме майно відповідач діяв у відповідності до закону та в межах наданих повноважень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у цивільній справі № 128/3858/16-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на нежиле приміщення, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область.

На підставі вказаного рішення 27.07.2017 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до відповідача для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область.

Рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область, оскільки надані документи не відповідають вимогам закону, а саме містять неповні відомості про об'єкт нерухомого майна та його власника.

Крім того, позивач вважає, що з нього безпідставно стягнуто адміністративний збір за звернення для проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область та повернути адміністративний збір.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV).

Частиною 1 ст. 31-1 Закону № 1952-IV реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника обєкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 1 ст. 20 Закону № 1952-IV).

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників (ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Аналогічні норми закріплені в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553).

Матеріали справи свідчать про те, що представник позивача ОСОБА_1 звернувся до відповідача з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область.

Для проведення державної реєстрації представник позивача надав наступні документи: паспорт, квитанцію про сплату адміністративного збору, довіреність на підтвердження своїх повноважень, копію заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц, акт прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 15.07.2004 року.

Розглянувши подані документи, відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область. Обґрунтовуючи рішення про відмову у державній реєстрації, державний реєстратор зазначив, що у заочному рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц не вказано, на яку частину майна визнається право власності. Окрім того, у вказаному рішенні допущена помилка в ідентифікаційному номері власника майна.

Дослідивши вказані документи, судом встановлено, що в резолютивній частині заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц дійсно не вказано, на яку частину майна визнається право власності за ОСОБА_3, а також допущено помилку в ідентифікаційному номері позивача.

Отже, подані представником позивача документи для проведення державної реєстрації права власності на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область містять неточну інформацію щодо об'єкта нерухомості, яке підлягає державній реєстрації та стосовно власника майна.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяла в межах повноважень та у спосіб визначений законом відповідно до принципу гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути сплачений адміністративний збір.

Згідно ч. 3 ст. 31-1 Закону № 1952-IV проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Аналогічного змісту норма закріплена у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553).

Судом встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: вул. Фермерська, 12-А с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область представник позивача надав судове рішення та сплатив адміністративний збір, що підтверджується копією квитанції № 0.0 816292539.1.

Отже, позивачем помилково сплачено адміністративний збір.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п. 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на імя органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв'язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Таким чином, повернення помилково сплачених коштів здійснюється органами Казначейства на підставі відповідної заяви або подання заявника. А тому вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що даний спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, судовий збір, сплачений позивачем, стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович