Справа № 813/2255/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8666/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участі представників позивача - Паславської О.І.,

та відповідача - Коваленка А.В., Мелешка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Побутового обслуговування «Полісандер» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова (далі - ОУПФ, ПФУ відповідно) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Побутового обслуговування «Полісандер» (далі - ТОВ) про стягнення заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 24162,15 грн, покликаючись на те, що відповідачем підлягають відшкодуванню вказані витрати ПФУ у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженою постановою правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663; далі - Інструкція).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі №813/2255/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені у позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки. Зазначає, що на адресу відповідача направлено розрахунки для відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), які ним одержані та з моменту отримання є узгодженими і обов'язковими для виконання.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повинен здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії за розрахунками надісланими ОУПФ, так як, пенсіонер в користь якого мають здійснюватися відповідні витрати на доставку пенсії, набула пільговий стаж не на підприємстві відповідача, а іншому підприємстві, яке було створене в результаті реорганізації шляхом виділення, і є правонаступником ТОВ.

Такі висновки цього суду відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідності до Закону №1058-IV, Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР), ОУПФ відповідачу надсилались розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за 2016-червень 2017 років.

Відповідачем наявна заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій залишається не сплаченою, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Обов'язок відшкодування відповідних витрат ОУПФ встановлено Законом №400/97-ВР.

Згідно з абзацом 4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього ж Закону.

Абзацом 3 п.1 ст.4 Закону №400/97-ВР встановлено ставка збору у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 п.1 ст.2 цього Закону.

Обов'язок відшкодування витрат з виплати пенсій, призначених за ст.13 Закону №1788-ХІІ передбачений п.2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, за правилами якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ), та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону №1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон №400/97-ВР, абзацом 4 п.1 ст.2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до абзацу 4 пп.1 цього ж пункту підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим КМУ, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів ПФУ щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п.6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Як вбачається із матеріалів справи, надіслані ОУПФ розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно ч.2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за 2016-червень 2017 роки ТОВ отримано, що відповідачем не заперечується та підтверджено матеріалами справи, однак у встановлений строк не сплачено зазначеної у розрахунках суми (а.с.6-11).

Несплату відповідної суми витрат ТОВ пояснює тим, що воно не може виступати страхувальником по відшкодуванню витрат ПФУ на виплату та доставку пенсії спірного пенсіонера ОСОБА_4, оскільки на час набуття нею права на отримання пільгової пенсії відповідач не був ні роботодавцем, ні страхувальником вказаної особи.

На підтвердження цього зазначає, що з 16.03.1983 та до 01.08.1997 ОСОБА_4 працювала оздоблювальником меблів цеху №2 Львівської фабрики по виготовленню й ремонту художніх меблів (правонаступники - державне комунальне підприємство побутового обслуговування «Львівська меблева фабрика» та ТОВ).

01.08.1997 в результаті реорганізації ТОВ на базі цеху №2 шляхом виділення з ТОВ було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Самшит» (далі - ТОВ-2).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, 29.07.1997 внесено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій запис про створення ТОВ-2 (а.с.25).

З 01.08.1997 в результаті проведеної реорганізації ОСОБА_4 була переведена і прийнята на посаду оздоблювальника меблів IV розряду ТОВ-2, де пропрацювала до 02.08.1999.

Додатком до акта від 01.08.1997, згідно з яким проведено розподіл балансу ТОВ з виділенням сум на баланс ТОВ-2 засвідчується передавання: розподільчого балансу з додатками, трудових книжок-36 шт., чисельність працюючих - 39 чол., серед списку яких є і спірний пенсіонер (а.с.34-38).

Крім цього, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року у справі №450/2886/15-а було задоволено позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області щодо визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах, під час розгляду якої в якості третьої особи участь у справі брало ТОВ-2, яке не заперечувало проти задоволення відповідного позову, в тому числі і в частині набуття зазначеною особою пільгового стажу на цьому підприємстві (а.с.14-15).

Згідно ст.37 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на час реорганізації ТОВ), юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час реорганізації ТОВ) припинення діяльності товариства відбувається шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) або ліквідації з дотриманням вимог антимонопольного законодавства. Реорганізація товариства відбувається за рішенням вищого органу товариства. При реорганізації товариства вся сукупність прав та обов'язків товариства переходить до його правонаступників.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат пов'язаних з виплатою та доставкою пільгових пенсій пенсіонеру ОСОБА_4, адже усі права та обов'язки відповідача перейшли внаслідок його реорганізації до його правонаступника, - ТОВ-2.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст виготовлений 18 вересня 2017 року.