Справа № 465/4279/17
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

31.08.2017 року м.Львів

року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Залізничного обєднання управління Пенсійного фонду України м.Львова

про скасування рішення та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова про скасування рішення та зобовязання до вчинення дій, посилаючись на те, що вона 24.04.2017 року звернулася в Залізничного обєднання управління Пенсійного фонду України м.Львова з письмовою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Однак, Залізничне обєднання управління Пенсійного фонду України м.Львова рішенням від 27.06.2017 року №3084/05-16 її було відмовлено у признанні пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю підтвердженого первинними документами необхідного стажу роботи на пільгових умовах. Однак її робота виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки підтверджена записами трудової книжки, особової картки; наказом від 26.07.1985 року № 267 л/с про прийняття на роботу; наказом від 24.11.1986 року № 746 про присвоєння розряду; наказом від 24.02.1988 року №133; від 14.03.1988 року №184 про перевід на нові умови оплати праці; наказом від 01.10.1999 року № 6-к про прийняття на роботу по переводу з відрядною оплатою праці; наказом від грудня 2003 року № 16-к; наказом від 13.10.2004 року № 38-к про звільнення з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства; наказами від 25.04.1994 року №149 та від 07.06.1994 року № 188 по КМП «Прикарпаття» проведена атестація робочих місць; архівними довідками Державного архіву Львівської області від 17.02.2015 року № 656/у-2; № 657/у-2; № 658/у-2; № 660/у-2 про нарахування заробітної плати, фактично відпрацьований час підтверджують її трудовий стаж, котрий дає її право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Тому вважає, що відмова у призначенні її пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною та порушує її конституційні права на пенсійне забезпечення. Вважає такі дії відповідача незаконними, а тому звернувся до суду за захистом свого права. Просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав клопотання про заслухання справи без його участі та в письмових запереченнях проти адміністративного позову такий позов заперечує, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має. Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо призначення її пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова від 27.06.2017 року №3084/05-16, позивачу було відмовлено у признанні пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю підтвердженого первинними документами необхідного стажу роботи на пільгових умовах.

Згідно диплома № 938033 від 24.07.1985 року(а.с.10) позивач до поступлення на роботу у Львівський м'ясокомбінат навчалась з 01.09.1984 року по 22.07.1985року у ПТУ Львівського виробничого об'єднання м'ясної промисловості, де отримала професію виготовлювач натуральної ковбасної оболонки.

Відповідно до записів трудової книжки позивача(а.с.11-13), позивач працювала, а саме:

29.07.1985 року - зарахована після закінчення профтехучилища виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки по 4 розряду в кишкове відділення Львівського м'ясокомбінату;

01.11.1986 року - присвоєно 5 розряд виготовлювача натуральної ковбасної оболонки;

04.04.1988 року - у зв'язку з введенням нових тарифних умов оплати праці встановлено 4 розряд виготовлювача натуральної ковбасної оболонки;

02.01.1993 року - Львівський м'ясокомбінат перейменований у Львівське колективне м'ясопереробне підприємство «Прикарпаття»;

01.05.1998 року - Львівське колективне м'ясопереробне підприємство «Прикарпаття» перейменоване в ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат»;

18.10.1999 року - переведена виробником натуральної ковбасної оболонки в кишкову дільницю по 4 розряду ДП «Прикарпаття - м'ясо» при ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат»;

30.12.2003 року - звільнена по переводу в ТзОВ «Торгова компанія «Промислова»;

02.01.2004 року - прийнята по переводу з ДП «Прикарпаття - м'ясо» в кишкову дільницю виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки;

13.10.2004 року - звільнена з роботи в зв'язку з ліквідацією підприємства.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно зі ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 ОСОБА_2 від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями пункту «а» статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

За правилами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Преамбула Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що всім непрацездатним громадянам України гарантується право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Держава гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

ОСОБА_2 Міністрів РСР від 22 серпня 1956 року № 1173 затверджено Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, а саме розділом ХХІV «Харчова промисловість», підрозділом 14 «Кишкове виробництво»(на мясокомбінатах)» передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення для виготовлювачів натуральної ковбасної оболонки.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 19941 року № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, а саме розділом ХХІІ «Харчова промисловість», підрозділом 14 «Кишкове виробництво» позицією 2241400а-12378 передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення для виготовлювачів натуральної ковбасної оболонки при умові атестації робочих місць, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. №442.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок проведення атестації) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, пунктом 3 якого визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ. право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими мовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Згідно з ОСОБА_2 Верховної ОСОБА_2 України «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1931-XIІ над 06 грудня 1991 року, до затвердження Кабінетом Міністрів України списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, діють наявні списки.

Відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, яка визначає порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію нього Закону в п. «б» зазначено, що особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким чином, період роботи позивача з 29.07.1985 року по 13.10.2004 року надає її право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, який в загальному становить більше ніж 10 років.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, слід зазначити, що пунктом 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12 серпня 1993 року № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 зазначеного Порядку передбачено, що в разі відсутності у трудовій книжці відомостей що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що особа, яка подала заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 має надати документи, які підтверджують наявність пільгового трудового стажу. Документом, що підтверджує наявність пільгового трудового стажу є трудова книжка. У разі відсутності у трудовій книжці інформації, яка б містила відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, то документом, який підтверджує наявність такого стажу може бути уточнююча довідка з підприємства, де працював заявник. При цьому, у разі підтвердження пільгового стажу роботи за періоди після 21.08.1992 року, заявник також має надати результати атестації його робочого місця.

Таким чином подання уточнюючих довідок здійснюється лише у випадках неправильного або нечіткого заповнення трудової книжки, або у разі відсутності відповідних записів у ній, однак суд вважає, що трудова книжка є правильною та чіткого заповненою, та містить відповідні записи роботи позивача.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Львівській області від 20.01.2017 № 03.2-09/59 юридична особа ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» 04.08.2006 року вилучено з ЄДРПОУ.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 04.08.2006 року припинено юридичну особу ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» за судовим рішенням.

Разом з тим, як видно із ухвали господарського суду Львівської області від 07.07.2006 р., ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» ліквідовано, провадження у справі про банкрутство вказаного підприємства припиненою та ухвали господарського суду Львівської області від 28.09.2006 р., ДП «Прикарпаття - м'ясо» при ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» ліквідовано, провадження у справі про банкрутство вказаного підприємства припиненою.

Оскільки ліквідовано у 2000 році ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» та ДП «Прикарпаття - м'ясо» при ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» без правонаступників, а тому суд вважає, що із незалежних від позивача причин надання до Залізничного об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова відповідних довідок є неможливим.

Крім цього, згідно відповіді №87 від 01.08.2006 року ліквідатора ОСОБА_3 ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» зазначено, що ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» повідомив Директора Держаного архіву м.Львова про відсутність документів про нарахування зарплати працівникам ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» за період з 1994 року по 2000 роки включно.

Згідно відповіді Держаного архіву Львівської області від 17.02.2015 року №661/у-2 повідомлено, що в документах ЗАТ «Львівський м'ясокомбінат» відомості про повний чи неповний робочий день, 5-6-дений робочий тиждень відсутні. Відомості про технологічний процес, книги наказів про надання щорічних відпусток, відпусток без збереження заробітної плати, журнали обліку робочого часу і табелі відпрацьованого часу на зберіганні в архіві не надходили. В архіві відсутні фотографії робочого місця, посадові інструкції, а також відомості про докорінні зміни характеру та умов праці.

А тому суд також вважає, що з незалежних від позивача причин надання до Залізничного об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова відповідних первинних документів за неврахований період відповідачем є також неможливим.

Однак суд вважає, що робота позивача - виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки підтверджена дипломом № 938033 від 24.07.1985 року; записами відповідної трудової книжки, особової картки; наказом від 26.07.1985 року № 267 л/с про прийняття на роботу; наказом від 24.11.1986 року № 746 про присвоєння розряду; наказом від 24.02.1988 року №133; від 14.03.1988 року №184 про перевід на нові умови оплати праці; наказом від 01.10.1999 року № 6-к про прийняття на роботу по переводу з відрядною оплатою праці; наказом від грудня 2003 року № 16-к; наказом від 13.10.2004 року № 38-к про звільнення з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства; наказами від 25.04.1994 року №149 та від 07.06.1994 року № 188 по КМП «Прикарпаття» проведена атестація робочих місць; архівними довідками Державного архіву Львівської області від 17.02.2015 року № 656/у-2; № 657/у-2; № 658/у-2; № 660/у-2 про нарахування заробітної плати, фактично відпрацьований час підтверджують трудовий стаж, котрий дає позивачу право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відсутність первинних документів про працю в спірних періодах не може бути підставою для незарахування позивачу її роботу на посаді виготовлювач натуральної ковбасної оболонки, оскільки вказані дані спростовуються основним документом, що підтверджує право на пільгову пенсію - трудова книжка позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач посилався лише на вищевказані підстави, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому, представником відповідача не надано суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списках №2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 24.04.2017 року

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення із зазначення способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в цілому, у відповідності до положень ст. 94 КАС України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, слід покласти на відповідача шляхом їх стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись, ст.ст. 2, 6, 8, 9,11, 17, 18, 69-71, 86, 104, 128, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Скасувати рішення Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова від 27.06.2017 року №3084/05-16 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язати Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 24.04.2017 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Залізничного об'єднання управління Пенсійного фонду України м.Львова на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартинишин М.О.