Справа № 803/553/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8636/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області про часткове скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) з вимогами про скасування: податкових повідомлень-рішень від 07.02.2017 № в сумі 18579,63 грн; від 07.02.2017 № в сумі 1017,79 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2017 №Ф- в сумі 36666,63 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.02.2017 № в сумі 4558,21 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з таким рішенням, ГУ ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об'єктивно, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує аналогічними, що і в запереченні проти адміністративного позову, зокрема зазначаючи, що перевіркою встановлено включення до декларацій про доходи, витрат не пов'язаних з отриманими доходами за 2013 рік на суму 35065,50 грн та за 2015 рік на суму 54282,02 грн, проте по описаних в акті господарських операціях ФОП ОСОБА_2 доходи на розрахунковий рахунок в банку у звітних періодах 2013 та 2015 років не надійшли, то і витрати не можна було відображати в деклараціях за звітні періоди. Крім того, під час перевірки було встановлено, що відповідно до декларації про доходи за 2013 рік включено до витрат на придбання автошин по накладних РН-0000112 від 20.05.2013 на суму 11760 грн. та РН-0000297 від 17.09.2013 на суму 4560 грн. Апелянт вважає, що оскільки ФОП ОСОБА_2 не надано карток обліку (пробігу) пневмошин, що підтверджують факт списання старих шин та встановлення нових, тому немає змоги визначити чи дійсно придбані шини були використані підприємцем у господарській діяльності.

Враховуючи таке, ФОП ОСОБА_2 завищено витрати та занижено об'єкт оподаткування, які включено до декларацій про доходи, одержані за період 2013-2015 років, перекручені дані витрат і відповідно занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності в загальній сумі 20870,27 грн, чим порушено 163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.177.2 п.177.4 п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Також в порушення п.п. 1.2, пп.1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, підприємцем занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року на 1 374,82 грн, та в порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9. абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-УІ від 08.07.2010 занижено базу нарахування єдиного внеску, не нараховано, не обчислено та не сплачено єдиний соціальний внесок за 2013 в сумі 19 283,51 грн, за 2014 в сумі 2 574,68 грн, за 2015 в сумі 31 804,05 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області відповідно до наказу від 18.10.2016 №527, повідомлення №14 від 18.10.2016 з 31.10.2016 по 11.11.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт від 25.11.2016 №158/03-06-17-АЮ162775, яким встановлено порушення: пп. «а» п.176.1, ст.176, п.177.10 ст.177 ПК України, п.6. ст.128 Господарського кодексу України, встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, перекручення даних обліку доходів і витрат; пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.177.2, п.177.3 ст.177 ПК України, внаслідок чого завищено витрати та занижено об'єкт оподаткування - чистий оподатковуваний дохід за 2013 рік на суму 62554,17 грн, за 2014 рік на суму 18219,65 грн, за 2015 рік на суму 126694,22 грн. Як наслідок встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2013 - 2015 роки в загальній сумі 28594,94 грн, в т.ч: за 2013 рік на 8578,09 грн, за 2014 рік - 1421,37 грн, за 2015 рік - 18595,48 грн; пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України щодо заниження об'єкту оподаткування та неутримання і неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 627,98 грн, за 2014 рік в сумі 1191,65 грн.

Крім того, встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 пп. «а» п.176.2 ст.176, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168,1 ст.168 ПК України - несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 1589,79 грн, за 2014 рік в сумі 2836,23 грн, за 2015 рік в сумі 3225,89 грн. За прострочення встановлених строків нараховано пеню у розмірах визначених п.129.4 ст.129 ПК України.

Також встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску та не нараховано, не обчислено та не сплачено єдиний соціальний внесок за 2013 рік в сумі 21706,31 грн, за 2014 рік в сумі 6322,40 грн, за 2015 рік в сумі 43962,89 грн, чим порушено п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9, абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010.

Перевіркою також встановлено порушення позивачем вимог п.п.1.2, пп.1.6 п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в тому, що підприємцем занижено суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року на суму 1900,41 грн.

На вказаний акт ФОП ОСОБА_2 надала заперечення від 05.12.2016 №25.

Висновком від 12.12.2016 №3670/06-13-АЮ162775 Ковельська ОДПІ повідомила про розгляд заперечення та вказала, що висновки щодо порушень, викладених в акті перевірки, вірні та відповідають чинному законодавству.

15.12.2016 Ковельською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 35743,67 грн (за податковими зобов'язаннями 28594,94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 7148,73 грн); № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 6360,80 грн (за податковим зобов'язанням 1191,65 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4760,92 грн, сума пені відповідно до п.п. 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України 364,23 грн); № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 510 грн; № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 2375,51 грн (за податковими зобов'язаннями 1900,41 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 475,10 грн); винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.12.2016 №Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 71991,60 грн; рішення від 15.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8284,48 грн.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 15.12.2016 №, №, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), ФОП ОСОБА_2 оскаржила їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Волинській області.

Згідно рішення ГУ ДФС у Волинській області про результати розгляду первинної скарги від 18.01.2017 №44/ФОП/03-20-10-03-06 вирішено: податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб частково скасувати в частині нарахованого податку з доходів фізичних осіб в сумі 9655,83 грн (основний платіж 7724,67 грн, штрафна (фінансова) санкція 1931,16 грн); податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору частково скасувати в частині зайво нарахованого військового збору в сумі 656,98 грн (основний платіж 522,59 грн, штрафна (фінансова) санкція 131,39 грн); вимогу від 15.12.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску частково скасовано в частині зайво нарахованого єдиного внеску в сумі 18329,36 грн та вирішено вважати вимогу відкликаною з дня прийняття даного рішення; рішення від 15.12.2016 № про застосування штрафних санкцій донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково скасовано в частині зайво застосованої штрафної санкції в сумі 1954,07 грн та прийнято рішення вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, а скаргу ФОП ОСОБА_2 від 27.12.2016 №26 задовольнити частково, зобов'язати Ковельську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області винести та направити нові податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення з урахуванням вищезазначеного, у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі вищевказаного рішення ГУ ДФС у Волинській області 07.02.2017 року винесло: податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 26097,84 грн, в тому числі: 20870,27 грн за податковими зобов'язаннями та 5217,57 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 1718,53 грн, в тому числі: 1374,82 грн за податковими зобов'язаннями та 343,71 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати єдиного внеску в розмірі 53662,24 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № в розмірі 6330,41 грн.

Не погоджуючись із вище вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою ФОП ОСОБА_2 подала повторну скаргу від 24.02.2017 №17 до Державної фіскальної служби України. Проте, рішеннями ДФС України про результати розгляду скарги від 13.03.2017 №3387/с/99-99-11-02-01-14 та від 21.02.2017 №3713/с/99-99-11-02-02-25 скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимоги безпідставними, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи оскаржувану постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не довів обґрунтованості та правомірності винесення оскаржуваних в частині податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважаючи їх такими, що прийняті з повним з'ясуванням усіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.5 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Фізичні особи-підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції 2013 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За правилами п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно пункту 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас, згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції 2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу).

За приписами п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Порядок ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджений наказом ДПА України від 16.09.2013 №481.

Форма Книги обліку доходів і витрат передбачає відображення у ній в графах 5-8 витрат, пов'язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. Водночас Порядок ведення зазначеної Книги визначає витрати фізичної особи-підприємця такими, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом чи з отриманням доходу за підсумками дня (підпункти 5 та 6 пункту 6 Порядку від 16.09.2013 №481).

З аналізу наведених норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та негрошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов'язані з її здійсненням. При цьому, відсутність факту оплати за надані фізичною особою-підприємцем транспортні послуги протягом календарного року не може бути підставою для виключення з податкового обліку понесених по даних операціях витрат, якщо надання таких послуг прямо пов'язане з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як видно з матеріалів справи, діяльність позивача полягає в наданні послуг з міжнародних вантажних перевезень та внутрішніх вантажних перевезень на загальній системі оподаткування.

Актом перевірки зафіксовано, що в ході проведеної перевірки встановлено розбіжності, які виникли в результаті включення ФОП ОСОБА_2 до декларацій понесених витрат, не пов'язаних з отриманими доходами за 2013 рік в сумі 35065,50 грн та за 2015 рік - 54282,02 грн, тобто контролюючий орган прийшов до висновку, що позивачем завищено витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходів у 2013 році та у 2015 році, з причини формування їх величини по даті надання послуг з перевезення транспортними засобами, а не по факту сплати грошових коштів контрагентами.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачем надано послуги перевезення у 2013 та 2015 роках транспортними засобами відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, банківських виписок, копій договорів про надання транспортно-експедиторських послуг, перевезень, заявок до договорів на автоперевезення міжнародних товарно-транспортних накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 2013 рік: акт №SS/13/01/5934 від 31.01.2013 на суму 9000,00 грн, №1 (17/13) від 30.08.2013 на суму 16600,00 грн, №SS/13/12/7999 від 16.12.2013 року на 8777,00 грн, №SS/13/12/8038 від 24.12.2013 року на суму 8761,00 грн; за 2015 рік: акт №Kiev-SS/15/12/11707 від 14.12.2015 року на суму 16500,00 грн, акт №Kiev-SS/15/12/11702 від 15.12.2015 року на суму 12000,00 грн, №01-4454 від 17.12.2015 року на суму 13500,00 грн, №1 від 21.12.2015 року на суму 11000,00 грн, №2 від 23.12.2015 року на суму 5500,00 грн, №Kiev-SS/15/12/11716 на суму 16500,00 грн. Будь-яких зауважень до вказаних документів відповідачем не висловлено.

Як пояснив суду позивач, що витрати відображені в тому періоді, в якому вони відбулись, а дохід отриманий в наступному році, зокрема, 2014 та 2016 роках. На підтвердження вказаного до матеріалів справи долучено виписки з банківських рахунків, які підтверджують, що кошти за послуги з транспортного перевезення контрагентами були перераховані не у звітний період, а в наступному календарному році.

Отже, позивачем у 2014 та у 2016 роках був отриманий дохід від надання послуг з міжнародних та внутрішніх вантажних перевезень, що здійснені у 2013 та 2015 роках відповідно.

Водночас жодних порушень з приводу правильності відображення позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, по господарських операціях з надання послуг перевезення в акті перевірки не встановлено.

Враховуючи, що чинне законодавство України не містять вимоги заборони вносити витрати в деклараціях у звітні періоди, коли доходи за надані послуги у ці періоди не надійшли, тому колегія суддів вважає хибним висновок ГУ ДФС у Волинській області про те, що коли доходи за транспортні послуги надані позивачем у 2013 та 2015 роках не надійшли у звітні періоди, то і витрати не можна було відображати в деклараціях за 2013 та 2015 роки.

Що стосується включення ФОП ОСОБА_2 до декларації про доходи за 2013 рік витрат на придбання автошин, то суд першої інстанції доречно звертає увагу на наступні доводи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом частин 1 та 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, у свою чергу господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач (покупець) мав взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3 (постачальник), які ґрунтувалися на договорі від 19.05.2013 №0000033, відповідно до якого постачальник прийняв на себе зобов'язання передати у власність покупцеві товар (автомобільні шини, диски, запчастини тощо), окремими партіями відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку встановленому цим договором. При купівлі автошин у постачальника, вартість шино-монтажних робіт входить в ціну вартості автошин вказаних у видаткових накладних. Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану у видаткових накладних протягом дії договору. Ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару. Оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику.

На виконання вказаного договору між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) було укладено додаток до договору, зокрема, договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автошин, відповідно до якого замовник дає доручення, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту автошин Замовника на VOLVO НОМЕР_1 (причеп GUNG НОМЕР_2), MERCEDES-BENZ НОМЕР_3. Замовник сплачує виконавцю послуги з технічного обслуговування та ремонту автошин протягом 14 банківських днів з моменту видачі рахунку-фактури.

Факт виконання зазначених договірних зобов'язань підтверджується видатковими накладними на придбання позивачем шин №РН-0000112 від 20.05.2013 року по ціні 4900,00 грн на загальну суму 11760,00 грн, а також шин та дисків №РН-0000279 від 17.09.2013 року на загальну суму 6760,01 грн Оплату вартості придбаного товару покупцем здійснено в повному обсязі, що стверджується квитанціями №82/160 від 20.05.2013 року та 4017.81.1 від 05.10.2013 року (а.с.175-178). Копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів засвідчують той факт, що зазначені у договорі автомобілі дійсно належать ФОП ОСОБА_2

Досліджуючи зміст первинних документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач здійснював витрати на придбання автошин у ФОП ОСОБА_3 для використання у провадженні своєї господарської діяльності, і такі господарські операції відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні зазначених операцій, а тому позивач правомірно сформувала витрати за перевірений період по вказаних взаємовідносинах. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Необхідно звернути увагу також на те, що відповідно до пункту 1 Експлуатаційними нормами середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі, що затверджені наказом Міністерством транспорту та зв'язку України від 20.05.2006 №488, на які посилається відповідач, його норми призначено для застосування підприємствами й організаціями, які експлуатують, утримують: колісні транспортні засоби, спеціальні машини, виконані на колісних шасі, що пересуваються вулично-дорожньою мережею загального користування та в особливих умовах експлуатації, тому їх дія не поширюється на фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийнятого ГУ ДФС України у Волинській області податкового повідомлення-рішення від 07.02.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18579,63 грн, в тому числі: 14863,70 грн за податковими зобов'язаннями та 3715,93 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, яке підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2017 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни до ПК України, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Згідно з абз. 1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З врахуванням наведеного військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається, виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2017 слугували твердження податкового органу про заниження позивачем суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік і на основі якого було прийнято вказане податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 1780,53 грн, в тому числі: 1374,82 грн - податкове зобов'язання та 343,71 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Оскільки судом частково визнається протиправним збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, зокрема, за 2015 рік, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, а отже підлягає визнанню протиправним та скасуванню податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2017 в частині збільшення суми грошового зобов'язання в розмірі 1017,79 грн, в тому числі: 814,23 грн за податковими зобов'язаннями та 203,56 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин 3, 7, 8, 11 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, а як встановлено судом, ФОП ОСОБА_2 здійснює свою господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Тому єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Оскільки, з врахуванням встановлених судом обставин справи щодо відсутності порушень в частині заниження доходів за 2013 та 2015 роки, необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції щодо протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2017 №Ф- на суму 36666,63 грн та рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.02.2017 на суму штрафу в розмірі 4558,21 грн, які підлягають скасуванню.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, колегія суддів приходить до неспростованого переконання, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, оскільки викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат за надані транспортні послуги у 2013 році на суму 35065,50 грн, у 2015 році на суму 54282,02 грн та за придбані у 2013 році автошини на загальну суму 16320 грн не знайшли свого підтвердження в суді, а нарахування контролюючим органом за вказаними порушеннями грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за його донарахування є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 803/553/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос

Повний текс виготовлено 12.09.2017р.