Справа № 826/10998/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2017 року № 826/10998/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.06.2016 № , № , № , вимогу про сплату боргу № ф 1306 від 07.06.2016 та рішення № від 07.06.2016 про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в основу оскаржуваних рішень відповідачем покладено висновки Акту перевірки, яким встановлені порушення Податкового кодексу України (далі - Кодекс, ПК України), зокрема щодо заниження загального доходу, тобто різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручки у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця, а також у завищенні витрат, пов'язаних із господарською діяльністю. При цьому Кодексом, на думку позивача, чітко не визначається, з якого моменту мають бути враховані доходи від господарських операцій до загальних доходів: чи з моменту надходження оплати на банківський рахунок або до каси (касовий метод), чи з моменту надання послуг (метод першої події). Контролюючий орган обрахував загальний дохід за 2015 рік за даними банківської виписки у сумі 3 007 756, 36 грн проти 2 423 975, 00 грн, які позивач самостійно визначив у декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. Отже, відхилення склало 583 781, 36 грн, на суму якого за висновками відповідача має бути збільшено об'єкт оподаткування.

Такі висновки акту перевірки позивач вважає необґрунтованими, а прийняті рішення контролюючого органу, ухвалені на його основі, незаконними, та зазначає, що спір будується на різному ставленні позивача та відповідача до визначення суми бази нарахування єдиного внеску, який нараховувався позивачем на чистий місячний (річний, поділений на 12 місяців) дохід від підприємницької діяльності, внаслідок чого перерахуванню підлягав мінімальний страховий внесок, а відповідачем нараховувався на чистий дохід від підприємницької діяльності, сума якого визначена актом перевірки, внаслідок чого використано максимальну величину бази (17 розмірів прожиткового мінімуму).

Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проти позову заперечила з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи, у позові просить відмовити.

Ухвалою від 18 серпня 2016 року (протокольна) суд перейшов до письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено Акт № 146/26057-13-06/НОМЕР_5 від 11 травня 2016 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, додержання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6).

Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено:

- п.п. 164.1.3, 164.1, 164.3 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 Розділу ІІІ Кодексу, а саме занижено доходу (виручки) за 2015 рік у загальній сумі 583 781, 36 грн, у зв'язку з не включенням до складу доходу за 2015 рік сум коштів, які фактично надійшли на розрахункові рахунки за надані послуги перевезення від замовників;

- п.п. 139.1.1, 139.1.9., 139.1 ст. 139 Розділу ІІІ, п.п. 177.2, 177.3, 177.4 ст. 177 Розділу ІV Кодексу, а саме завищено витрати у загальній сумі 3 138 127, 50 грн, у тому числі за 2014 рік у сумі 1 547 732, 42 грн, за 2015 рік - 1 590 395, 08 грн, у зв'язку з включенням їх до складу витрат, не підтверджених відповідними платіжними документами та не пов'язаних із провадженням підприємницької діяльності та безпосередньо отриманим доходом;

- п.177.2 ст. 177 Кодексу, а саме заниження чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у загальній сумі3 721 908, 86 грн, у тому числі за 2014 рік у сумі 1 547 732, 42 грн, за 2015 рік у сумі 2 174 176, 44 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, у загальній сумі 688 250, 63 грн, у тому числі за 2014 рік у сумі 260 699, 52 грн, за 2015 рік у сумі 427 551, 10 грн.;

- п.4 ст. 4 Розділу ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме занижено єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у загальній сумі 168 318, 54, у тому числі за 2014 рік на 83 617, 22 грн, за 2015 рік - на 84 701, 31 грн.;

- п.п. 1.2, 13, п. 16 Підрозділу 10 розділу ХІХ Кодексу, а саме занижено та не перераховано до бюджету військового збору за 2015 рік у розмірі 32 612, 65 грн, внаслідок заниження оподаткованого доходу за 2015 рік у загальній сумі 2 174 176, 44 грн.;

- п.п. 49.18.2, п. 49.18 ст. 49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Кодексу, а саме не включено до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1 ДФ) при виплаті доходу фізичним особам підприємцям.

Відповідно до зазначених висновків вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_1:

- за податковим повідомленням-рішенням № податок з доходів фізичних осіб 860 313, 29 грн, у тому числі 688 250, 63 грн податкового зобов'язання з цього податку та 172 062, 66 грн фінансових санкцій;

- за податковим повідомленням-рішенням № фінансові санкції у сумі 510, 00 грн у зв'язку із збільшенням грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб;

- за податковим повідомленням-рішенням № військовий збір 40 765, 81 грн у тому числі 32 612, 65 грн податкового зобов'язання з цього податку та 8 153, 16 грн фінансових санкцій;

- за вимогою про сплату боргу № ф 1306 недоїмку із єдиного внеску у сумі 168 318, 54 грн;

- за рішенням про застосування штрафних санкцій № штрафні санкції у сумі 16 831, 85 грн.

Позивач не погоджуючись зі спірними рішеннями оскаржив їх в адміністративному порядку, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень представника позивача та письмових заперечень відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступник висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з цим, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, дохід фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 формувався із сум коштів, які надходили на розрахункові рахунки у вигляді плати за транспортні та транспортно-експедиційні послуги.

Перевіркою контролюючого органу встановлено, що на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_1 за 2015 рік надійшли кошти у сумі 3 007 756, 36 грн за надані послуги перевезення. Разом з тим за даними податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, поданої ФОП ОСОБА_1, сума доходу становить 2 423 975, 00 грн. Отже, відповідач наполягає, що позивачем не включено до складу доходу за 2015 рік 583 781, 36 грн, які фактично надійшли на розрахункові рахунки за надані послуги перевезення.

В зазначеній частині позивач зазначає, що під час обліку загального доходу від підприємницької діяльності він використовував метод першої події, коли датою зарахування до складу доходів є подія, що відбулася раніше: або зарахування грошей на банківський рахунок (оплату за послуги у готівковій та не грошовій формі він не приймає), або фактичне виконання послуг одночасно із підписанням акту, внаслідок чого й утворилася розбіжність у звітних документах. Так, на початку 2015 року позивач отримав на поточний рахунок від ТОВ «Данон», ПП «Санта Україна», ТОВ «Сніжне Сяйво», ППКФ «Бізнес Груп», ТОВ «ТД Тана», ТОВ ГМБХ «Мальцайт», ТОВ «Айзберг Реклами», ТОВ «БЮМК Терра Фуд» оплату за послуги перевезення, які фактично були виконані та обліковані ним до доходів у 2014 році, оскільки відстрочка платежу передбачена умовами договору.

Водночас, як встановлено судом, на час проведення перевірки контролюючому органу була відома зазначена позивачем інформація щодо застосування під час обліку загального доходу методу першої події, проте у таких розрахунках відповідачем встановлено порушення п.п. 164.1.3, п. 164.1, п.164.3 ст. 164, п.177.2 ст. 177 Розділу ІІІ ПК України, оскільки кошти фактично надійшли на рахунки позивача у 2015 році та мали бути врахованими у звітності за 2015 рік.

Крім того, згідно з положеннями п. 1772 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За період з 01.01.2014 по 31.12.2014 витрати визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, згідно з розділом ІІІ Кодексу та п. 177.4 ст. 177 Кодексу. Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів протягом 2015 року, наведений в п. 177.4 ст. 177 Кодексу.

Основними контрагентами (постачальниками пального) ФОП ОСОБА_1 у зазначений період були ТОВ «ВОГ Рітейл», ТОВ «Укравіассервіс груп», ТОВ «Технологічна Паливна компанія».

Під час перевірки позивачем надано представнику контролюючого органу акти списання палива, на підставі яких здійснювалося списання пально-мастильних матеріалів, використаних на перевезення у межах підприємницької діяльності, відповідно до яких у 2014 році списання палива використано на суму 2 374 525, 89 грн, у 2015 році - на суму 722 283, 42.

Перевіривши правильність формування витрат в частині придбання пального відповідачем встановлено завищення підприємцем витрат на загальну суму 2 160 043, 48 грн, а саме: за 2014 - у сумі 942 258, 22 грн., за 2015 - 1 219 799, 26 грн, у зв'язку з включенням до складу витрат вартості пального, але не використаного у підприємницькій діяльності. Позивач натомість помилково вважає, що віднесення ним до витрат на придбання пально-мастильних матеріалів як вартість палива відповідає пп. 177.4.1 Кодексу, оскільки паливно-мастильні матеріали використовувалися ним безпосередньо для вантажних перевезень і списувалися відповідними актами, тобто документально підтверджені.

Контролюючий орган зазначає також, що у 2015 році, в порушення п. 177.4 ст. 177 Кодексу, ФОП ОСОБА_1 включив до складу витрат послуги з надання бухгалтерського супроводу ТОВ «Віннком-Брейн» у сумі 21 570, 00 грн, а також витрати на страхування, оплачені ПАТ «УТСК» та ПАТ «СК Скайд» на загальну суму 11 932, 88 грн, а саме: за 2014 рік - 2 344, 68 грн., за 2015 рік - 9 588, 20 грн., проте позивач не надав первинних документів, які б підтверджували зв'язок даних витрат з підприємницькою діяльністю.

До складу витрат ФОП ОСОБА_1 за 2014-2015 роки включено витрати на мийку автомобілів ТОВ «Легіон-СМ» на загальну суму 11 525, 00 грн. Разом з тим, у зв'язку з не зазначенням в актах виконаних робіт автомобілів, які обслуговувалися ТОВ «Легіон-СМ», контролюючий орган не зарахував їх за неможливістю віднесення до витрат, фактично пов'язаних з господарською діяльністю.

Перевіркою встановлено також, що до витрат позивачем віднесено придбання запасних частин для обслуговування автомобілів, а саме: шин, акумуляторів, масла та інших запчастин, яке здійснювалося підприємцем у ТОВ «АТЛ», ПАТ «Київоблагротехпостач», ТОВ Прайд ойл Груп», ТОВ «АМ-Технологія», ТОВ «ТЦ Анкомтех», ТОВ «ТПК Омега-Автопоставка», ТОВ «Тера», ПАТ «АТП Атлант». Придбання запчастин здійснювалося у безготівковій та готівковій формі на загальну суму 16 936, 48 грн. За період 2014-2015 років до складу витрат ФОП ОСОБА_1 включено витрати у загальній сумі 346 791, 09 грн. При цьому, як зазначає відповідач, до перевірки не надано актів виконаних робіт або інших документів, які б підтверджували встановлення придбаних запчастин на автомобілі, які безпосередньо використовувалися у підприємницькій діяльності та пов'язані з отриманням доходу, а крім того позивач не використовує працю найманих працівників (автомеханіка, автослюсарів, авто електриків, тощо), які б могли провести роботи з заміни запасних частин. Отже, витрати на придбання запасних частин у сумі 346 791, 09 грн не зараховані відповідачем, як не підтверджені.

З таких самих причин не зараховано до витрат за 2014-2015 роки послуги по ремонту автомобілів ПАТ «АТП Атлант» у загальній сумі 31 119, 06 грн., а також автомобілів ТОВ «Тідісі Україна» у загальній сумі 1 070, 83 грн., оскільки у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 не використовує автомобілі Мерседес-Бенс Віто з державним номером НОМЕР_7 та автомобіль з державним номером НОМЕР_8, щодо яких ним надано акти виконаних робіт по ремонту, а також не зазначено автомобілів ТОВ «Тідісі Україна», яким надавався ремонт.

У зв'язку з не підтвердженням витрат на надання інформаційних послуг та використанням їх для отримання доходу не зараховано контролюючим органом кошти на суму 3 174, 16 грн, а також інші витрати (придбання приладдя та матеріалів), а саме: токарного станка у ТОВ «БМТ Вектор» на суму 298, 97 грн, шиномонтажного верстата та балансувального стенда у ТОВ «Автомеханіка» у сумі 16 900, 00 грн, облицювальної деревинно-стружкової плити у ТОВ «Крона Лайн»у сумі 2 177, 22 грн, логера у ТОВ Тера у сумі 773, 33 грн., оплату товарів ТОВ «Глобал ІТ» у сумі 6 193, 17 грн, листа металу у ТОВ «Метал Холдинг Трейд» у сумі 503,32 грн., у зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували використання у підприємницькій діяльності вищевказаних матеріалів та приладдя.

Окрім того, позивач в порушення п.п. 139.1.6 п.139 ст. 139, п. 177.3 ст. 177 Кодексу включив до складу витрат суму сплаченого податку на додану вартість у сумі 23 131, 00 грн., а також витрати на транспортно-експедиторське обслуговування ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Логус Компані» на загальну суму 410 470 грн., 531 110, 00 грн., 42 330, 00 грн. відповідно, при цьому, документів, які б підтверджували, що транспортно-експедиторські послуги надавалися транспортом позивача не надано, як не надано заявок на перевезення вантажу, відповідно до яких можливо було б встановити яким саме транспортом і за якими маршрутами надавалися послуги ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5

Таким чином, надані позивачем доводи та документи не спростовують висновків контролюючого органу, викладених в Акті № 146/26057-13-06/НОМЕР_5 від 11 травня 2016 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, додержання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6).

Аналіз зібраних судом доказів не дає підстав для висновку про протиправність (нечинність) податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про нарахування штрафних санкцій, а також наявності підстав для їх скасування.

За таких обставин, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда