Справа № 306/409/15-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2017 р. м. Київ К/800/40772/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (судді-доповідача),

Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - Свалявська РДА) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, про: визнання протиправною бездіяльності Свалявської РДА щодо невиконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, яка полягала в тому, що останнім не було запропоновано позивачу роботу на посаді начальника відділу освіти Свалявської РДА; визнання протиправними дій відповідача щодо оголошення конкурсу на заміщення посади начальника відділу освіти Свалявської РДА; визнання протиправним розпорядження Свалявської РДА №181-к від 11 грудня 2014 року «Про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти райдержадміністрації»; 4) зобов'язання відповідача перевести позивача на посаду начальника відділу освіти Свалявської РДА у порядку, визначеному ст. 49-2, 40 п.1 КЗпП України.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що відповідачем в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України з одночасним попередженням про звільнення не було запропоновано позивачу посади начальника відділу освіти Свалявської РДА.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 14 вересня 2012 року переведено на посаду начальника відділу освіти, молоді та спорту Свалявської РДА.

Згідно з розпорядженням Свалявської РДА №167-к від 02.12.2014 р. «Про внесення змін до структури райдержадміністрації», реорганізовано відділ освіти, молоді та спорту - у відділ освіти та сектор молоді і спорту райдержадміністрації.

Розпорядженням №181-к від 11.12.2014р. оголошено про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти Свалявської РДА.

Листом від 15.12.2014 р. позивача ОСОБА_3 попереджено про ліквідацію посади начальника відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації, яку він обіймав та про звільнення із займаної посади. Також запропоновано на загальних підставах взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти.

28 січня 2015 року повідомленням №01-18/27 позивача повідомлено про те, що згідно рішення конкурсної комісії від 23 січня 2015 року на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти переможцем конкурсу визначено ОСОБА_4, а позивачу запропоновано роботу на вакантній посаді завідувача сектору молоді і спорту.

19 березня 2015 року розпорядженням Свалявської РДА №29-к ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу освіти, молоді та спорту, у зв'язку з реорганізацією відділу освіти, молоді та спорту, згідно з п.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо невиконання вимог ст. 49-2 КЗпП України. Роботу на посаді начальника відділу освіти Свалявської РДА позивачу було запропоновано здобути шляхом участі у конкурсі на заміщення цієї вакантної посади.

З таким висновком судів попередніх інстанцій колегія суддів погодитися не може.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ст.49-2 цього Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації КЗпП підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Таким чином, судам для правильного вирішення справи по суті необхідно було встановити чи дійсно посада яку обіймав позивач скоротилася, якщо ні, то чи змінилися функціональні обов'язки позивача на цій посаді та дослідити питання пропонування йому рівнозначної посади у новоствореному відділі.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо невиконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки роботу на посаді начальника відділу освіти Свалявської РДА позивачу було запропоновано здобути шляхом участі у конкурсі на заміщення цієї вакантної посади, колегія суддів вважає неправильним у зв'язку з тим, що вказана стаття передбачає не право, а обов'язок роботодавця, одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівнику, при її наявності, роботу на рівнозначній посаді.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки рішення судів прийняті по недостатньо з'ясованим і перевіреним обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

А.Ф. Загородній

М.І. Мойсюк