Справа № 820/987/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"12" вересня 2017 р. № 820/987/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Панченко О.В., Волошин Д.А.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про скасування рішення і наказу, зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Скасувати рішення Державної міграційної служби України від 10.02.2017р. № 6-17;

2. Скасувати наказ ГУ ДМС України в Харківській області від 13.10.2016р. №168 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

3. Зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту, від ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.10.2016 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 16.09.2016р. отримав повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погодившись з даним рішенням позивач направив скаргу до Державної міграційної служби, в якій просив скасувати наказ про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на що отримав відповідь від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про прийняття рішення Державною міграційною службою України про відхилення його скарги. Дані рішення позивач вважає протиправними, незаконними та таким, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Колегією суддів встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є громадянином Сирійської Арабської Республіки. 13.10.2016 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

13.10.2016 року в управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області позивач отримав повідомлення №80 від 13.10.2016 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У повідомленні зазначено, що підставою для відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є наказ №168 від 13.10.2016 року.

Наказом Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області № 168 від 13.10.2016 року відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину Сирійської Арабської республіки ОСОБА_1 через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Позивач не погодився з таким рішенням управління Державної міграційної служби України в Харківській області та направив скаргу до Державної міграційної служби України, в якій просив скасувати наказ управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 168 від 13 жовтня 2016 року про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

02.03.2017 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №5 від 27.02.2017 року в якому було зазначено, що Державною міграційною службою України прийнято рішення від 10.02.2017 року №6-17 про відхилення його скарги на рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також, якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

У п. 170 Керівництва по процедурам та критеріям визначення статусу біженця вказано, що в деяких випадках необхідність нести військову службу може бути єдиною причиною для подачі клопотання про надання статусу біженця, наприклад, якщо особа може довести, що несення військової служби вимагає його участі у військових діях, що суперечать його політичним, релігійним або моральним переконанням чи обґрунтованим міркувань совісті.

У п. 171 Керівництва по процедурам та критеріям визначення статусу біженця вказано, що тип військової, в якій особа не бажає приймати участь, засуджується міжнародним співтовариством, як такий що суперечить елементарним правилам людської поведінки, кара яка передбачена за дезертирство чи ухилення від призиву, може з урахуванням усіх інших вимог визначення може бути розцінено як переслідування.

З пояснень представника позивача вбачається, що ОСОБА_1 проживав у м. Камишли. У 2008 році приїхав на навчання в Україну (м. Харків) де закінчив піоготовчий факультет Національного фармацевтичного університету, після чого виїхав на навчання до Російської Федерації (м. Чебоксари). У 2010 році повернувся в Україну (м. Дніпропетровськ) де навчався у місцевій медичній академії. У жовтні 2013 року, через закінчення реєстрації позивач не зміг продовжити навчання та був відрахований з університету. На даний час у випадку повернення позивача на Батьківщину, його буде рекрутовано до армії і він буде змушений вбивати своїх співгромадян, в тому числі мирне населення, в той час як, усе це суперечить його внутрішньому переконанню та поглядам, у тому випадку, якщо він відмовиться, то його можуть вбити як дезертира. Також представником позивача було зазначено, що військові дії у Сирії засуджуються міжнародним співтовариством, про що свідчить: Резолюції Ради Безпеки ООН від 19.12.2013р. №68/182, 22.02.2014р. №2139(2014) 14,07.2014р., №2165(2014), 18.12.2014р, №2191(2014) та №2258(2015) від 22.12.2015р.; Рекомендації УВКБ ООН з питання міжнародного захисту щодо осіб які покидають Сирійську Арабську Республіку (від 22 жовтня 2013р., від 27 жовтня 2014р., 1 листопада 2015р.), Доповіді Незалежної міжнародної комісії з розслідування подій ООН в Сирійській Арабській Республіці, Доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій №2139 (2014), 2165(2014), №2191(2014), №2258(2015) Ради Безпеки ООН та інші.

Колегія суддів зазначає, що як на час звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, так і на даний час у Сирії присутня ситуація загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини. Однак вказані обставини відповідачами не були досліджені під час винесення рішень про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту.

У доповідях Генерального секретаря від 16.09.2016р., 18.10.2016р., 15.11.2016р., 14.12.2016р. про виконання резолюції 2139 (2014), 2165 (2014), 2191 (2014) та 2258 (2015) Ради Безпеки ООН вказується, що на всій території Сирійської Арабської Республіки триває конфлікт і відзначається високий рівень насилля. Зокрема у цих доповідях зазначається військові дії у муфахазі Хасака - місто, де проживав позивач.

Відповідно до п. 1.2. «Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», які затвердженні наказом МВС України № 649 від 07.09.2011р. інформація про країну походження - інформаційні звіти про становище в країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, підготовлені Міністерством закордонних справ України, Державною міграційною службою України, Управлінням Верховного Комісара ООП у справах біженців, національними та міжнародними організаціями, що спеціалізуються на зборі та виданні такої інформації або звітів.

У рішенні ДМС України, від 10.02.2017 року № 6-17 за результатами розгляду скарги на рішення територіального орган ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, були підтримані висновки ГУ ДМС України в Харківській області.

Відповідачі у порушення п.п. 4.1. в) та 8.2 Правил розгляду та оформлення документів необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затверджені наказом МВС України №649 від 07.09.2011р. не дослідили ситуацію в Сирії, хоча позивач надав чисельну інформацію по країні походження на підтвердження своїх побоювань.

Отже, при прийнятті спірних наказу та рішень відповідачами не було враховано усіх обставин, що мали значення для їх прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, за потрібне скасувати спірні наказ ГУ ДМС України в Харківській області від 13.10.2016 року № 168 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та рішення ДМС України від 10.02.2017 року № 6-17, а позов в цій частині задовольнити.

Щодо зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту, від ОСОБА_1, то колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе виключні повноваження державного органу, а саме ГУ ДМС України в Харківській області та зобов'язувати прийняти відповідні рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення і наказу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Державної міграційної служби України від 10.02.2017р. № 6-17.

Скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.10.2016р. №168 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Панченко О.В.

Волошин Д.А.

З оригіналом згідно.

Оригінал знаходиться в матеріалах справи.

Постанова не набрала законної сили.

Секретар судового засідання Попова А.О.