Справа № 766/11069/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/11069/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.
12 вересня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії ХОУПФУ Херсонської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим держаним службовцям; зобовязати ХОУПФУ Херсонської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії як державному службовцю у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» на підставі довідки Херсонської обєднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області від 31.05.2017 року № 139/21-03-05 з урахуванням усіх її складових із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII в розмірі 80% від суми заробітної плати та здійсненням виплати заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку, починаючи з 01.06.2017 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ХОУПФУ Херсонської області та отримує пенсію, призначену згідно Закону України «Про державну службу». У звязку із збільшенням з 2015 року розміру заробітної плати працюючого державного службовця позивач звернувся в управління із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії. Проте, відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Відмову управління позивач вважає неправомірною, такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, у звязку із чим звернувся до суду про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії в судовому порядку.

Справа розглядалась судом першої інстанції в порядку скороченого провадження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723.

07.06.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру її пенсії, у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

До вказаної заяви позивачем була додана довідка обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Херсонській області №3 від 31.05.2017 року № 139/20-03-05, згідно якої, зокрема, заробітна плата за посадою головного державного ревізора - інспектора станом на 31.12.2015 року у загальному розмірі становить 8659,69 грн.

Рішенням № 117/71-1 від 29.06.2017 року, відповідачем було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку призначеної пенсії, посилаючись на те, що з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ скасовано, зокрема, статтю 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, якою передбачалось право на проведення перерахунку пенсії. Також відповідач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 3723.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм законів, які регулюють спірні правовідносини, а саме Закону України «Про державну службу», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підстави для перерахунки пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців - відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення спірного перерахунку пенсії, виходячи з наступного.

До 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване нормами Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Оскільки позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії лише 07.06.2017 року, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року, яка набрала чинності з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 травня 2016 року Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані з пенсійним забезпеченням (як призначенням, так і перерахунком) державних службовців.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292, яка застосовується з 01 травня 2016 року, відповідно до статей 51 і 52 нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року було встановлено мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби, розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців працюючим державним службовцям.

Разом з цим, зазначена постанова Кабінету Міністрів України не передбачає ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Крім того, Кабінетом Міністрів України 14 вересня 2016 року прийнято постанову № 662 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яка застосовується з 01 травня 2016 року. Даною постановою затверджено порядок призначення пенсій деяким категоріям громадян та визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Право державних службовців на перерахунок призначеної пенсії вказаною постановою № 622 не визначено.

Також, колегія суддів враховує, що як вбачається з правових підстав звернення до суду з позовними вимогами, наявність права на перерахунок пенсії позивач пов'язує з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою було встановлені відповідні підвищення розмірів заробітної плати з 1 грудня 2015 року у штатному розписі посадових окладів, в тому числі, що й стосувалося безпосередньо посади позивача, яку вона займала.

Проте, вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, яка застосовується з 01.12.2015 року, положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865, що врегульовували питання перерахунку пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати державним службовцям були виключені.

Тобто, як станом на 01.12.2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, не було передбачено ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку із змінами розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Слід відзначити, що зазначені законодавчі зміни не були визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено в проведенні такого перерахунку, оскільки правові норми, які б передбачали перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, як зазначалося вище, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівників за відповідною посадою є разовою формою підвищення грошової винагороди (пенсії) особам, які звільнені зі служби на пенсію. Вона може бути здійснена з метою забезпечення відповідності розміру пенсії особи порівняно із заробітною платою працюючих на відповідних посадах осіб, з метою стимулювання до довгострокового виконання особами професійних обов'язків до виходу на пенсію. В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій державних службовців, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Більш того, виключення законодавцем статті, що передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних державних службовців не може бути розцінено як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При розв'язанні спірних правовідносин колегією суддів враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, оскільки на законодавчому рівні не передбачено такої обставини для перерахунку раніше призначеної пенсії державному службовцю як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, наведені правові норми неконституційними не визнавались, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у проведенні заявленого перерахунку пенсії, діяв правомірно, а отже підстави для його зобовязання провести позивачу перерахунок пенсії відсутні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: В.О. Потапчук