Справа № 130/1559/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/1559/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шепель К.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

11 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (Жмеринське ОУПФУ) про визнання неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, як інваліду ІІІ групи загального захворювання з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01 січня 2017 року.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За приписами ч.3 ст.197 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідачі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі та отримує пенсію як інвалід третьої групи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року Жмеринське ОУПФУ було зобов'язано з 02 лютого 2016 року поновити ОСОБА_2 виплату пенсії як інваліду третьої групи.

Проте, з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року виплата пенсії позивачу не виплачувалась, з урахуванням того, що вона працювала на посаді державного службовця.

Позивач звернулась до Жмеринського ОУПФУ та просила вказати причини припинення виплати їй пенсії з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року на що отримала відповідь з посиланням на ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зі змінами, внесеними з Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного законодавства України", відповідно до яких тимчасово з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року виплата пенсії відповідно до постанови Жмеринського міськрайонного суду від 29 серпня 2016 року не здійснювалася, оскільки в цей період позивач працювала на посаді та на умовах Закону України "Про державну службу".

Вважаючи дії пенсійного органу такими, що порушують її права та з метою їх відновлення, позивач звернулась до суду та просила прийняти рішення про поновлення виплати їй пенсії за ІІІ групою інвалідності з 01 січня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було протиправно призупинено виплату пенсії позивачеві з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року, чим позбавлено її права на "виправдані очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності на майно в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Так, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності 01.04.2015 року, встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Внесеними цим Законом змінами до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Тобто, у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами ("Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів" та інші), станом на 01 квітня 2015 року, то починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, яким було внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого тимчасово у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", ";Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Також, з 01.01.2017 року набрав чинності п. 10 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII, згідно з яким п. 22, в абзаці другому ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"; в абзаці третьому ст. 47 слова "які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу" замінити словами і цифрами "які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"; в абзаці шостому ст. 4 цифри " 2017" замінено цифрами " 2018".

Вказана норма на час виникнення спірних правовідносин є діючою та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Враховуючи те, що з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року позивач продовжувала працювати на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», і в цей період стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачці за вказаний період, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2017 року у справі №К/800/9551/17.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової, про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.