Справа № 826/8599/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2017 року № 826/8599/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"
до третя особаГоловного управління Держгеокадастру у м. Києві Київська міська рада
про визнання протиправним та скасування рішення № РВ-016 від 02.03.2016р ,

за участю представників сторін:

від позивача: Гордієнко Л.М.

від відповідача: Шевчук О.П.

від третьої особи: Глобенко Л.В.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - відповідач) за участю третьої особи - Київської міської ради (далі - третя особа), в якому просить: скасувати повністю рішення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 02.03.2016 р. №РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення відповідач прийняв, на думку позивача, з порушенням норм чинного законодавства, оскільки підстави для відмови позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є нелогічними та непослідовними.

Крім того, представник позивача зазначив, що подана товариством технічна документація їх землеустрою відповідає вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення державного земельного кадастру.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в наданих письмових запереченнях проти позову заперечував з підстав того, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, оскільки у Головного управління Держземагентства у м. Києві бути відсутні правові підстави для реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться по пров. Лісовому, 5 (Межигірське лісництво - Димерське шосе) в Оболонському районі м. Києва відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот».

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник Київської міської ради проти позову заперечував, зазначивши, що земельна ділянка позивача, розташована за адресою: пров. Лісовий, 5 в Оболонському районі м. Києва не сформована як об'єкт цивільних прав, а тому підлягає державній реєстрації (разом з присвоєнням кадастрового номера) у встановленому законодавством порядку, а саме з розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2016 року ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» відповідно до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» звернулося до Головного управління Держгеокадасту у м. Києві із заявою №ЗВ-016 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру відомостей про користувача земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Оболонський район, пров. Лісовий (Межигірське лісництво - Димерське шосе).

До вказаної заяви долучено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» для експлуатації та обслуговування приймального радіоцентру у пров. Лісовому, 5 (Межигірське лісництво - Димерське шосе) в Оболоснькому районі м. Києва від 2013 року та електронний документ.

За результатами розгляду поданих позивачем документів відповідачем 02.03.2016 року прийнято рішення №РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яким встановлено невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: абзац 4 п. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; абзац 8 пп.2 п. 1.1. Постанови 1051 «Про порядок ведення Державного земельного кадастру», ст. 79-1 Земельного кодексу.

Незгода позивача з даним рішенням та підставами для його прийняття зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначає, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними; внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставами для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Пункти 68, 69 Порядку визначають, що відомості про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються, вносяться до Державного земельного кадастру безперервно.

Відомості (зміни до них) вносяться одночасно до документів Державного земельного кадастру в текстовій та графічній формі.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі - заявник).

Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91 - 137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 73 Порядку державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

У пункті 111 Порядку передбачено, що державний кадастровий реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру на підставі вимог статті 79-1 Земельного кодексу України.

Згідно частин 1-5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Матеріалами справи підтверджено, що разом із вказаною заявою позивач подав, зокрема, документацію із землеустрою - «Технічна документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» для експлуатації та обслуговування приймального радіоцентру у пров. Лісовому, 5 (Межигірське лісництво - Димерське шосе) в Оболонському районі м. Києва».

У технічному завданні на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» зазначено, що підставою для виконання даних робіт є рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих № 782 від 05 квітня 1947 року; План земельної ділянки, складений Управлінням в справах архітектури м. Києва від 12 грудня 1947 року; Державний акт на право постійного користування землею від 22 серпня 1967; Постанова Вищого господарського суду України № 36/396 від 10 вересня 2008 року та договір на виконання робіт від 12 червня 2013 року № КЗР.12-06/Г.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року у справі № 36/396, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10 вересня 2008 року, визнано за позивачем право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в м. Києві на Хуторі Микільському в Оболонському районі по провулку Лісовий, 5 (Межигірське лісництво-Димерське шосе), межі якої визначено на Плані земельної ділянки від 12 грудня 1947 року, складеному Управлінням у справах архітектури м. Києва Виконкому Київської міської ради депутатів трудящих та уточнено згідно Плану, який є додатком до Державного акту на право постійного користування землею від 22 серпня 1967 року, зареєстрованого в державній книзі реєстрації за № 242 від 22 серпня 1967 року.

Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються, зокрема такі відомості про земельні ділянки як кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Додана до заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 25.02.2016 р., зареєстрована за №ЗВ-016, документація із землеустрою «Технічна документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» для експлуатації та обслуговування приймального радіоцентру у пров. Лісовому, 5 (Межигірське лісництво - Димерське шосе) в Оболонському районі м. Києва» не містить всіх відомостей, які повинні бути включені до Державного земельного кадастру.

Оскільки відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земель ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру і здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у Головного управління Держземагентства у м. Києві були відсутні правові підстави для реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться по пров. Лісовому, 5 (Межигірське лісництво - Димерсью шосе) в Оболонському районі м. Києві відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Судноплавна компанії «Укррічфлот».

Вказані обставини встановлені в постанові Вищого адміністративного суду України від 09.03.2016 року у справі №К/800/21230/15, №К/800/16060/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене в сукупності свідчить, що при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державний реєстратор діяв на підставі та у межах наданих повноважень, з урахуванням всіх обставин справи, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України підстави для присудження на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.Б. Федорчук