Справа № 554/18319/14-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Київ К/800/26619/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Загороднього А.Ф., Черпака Ю.К.,
при секретарі: Буденку В.В.,

за участю: Зарудяної Н.О., - представника Генеральної прокуратури України; Бережного І.М., - представника Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради, -

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Октябрського району міста Полтави в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради, треті особи - Державний професійно-технічний навчальний заклад «Полтавське вище професійне училище імені А.О. Чепіги», Орган опіки і піклування виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання нарахування і виплати одноразової грошової допомоги, за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року прокурор Октябрського району міста Полтави звернувся в суд з адміністративним позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради, треті особи - Державний професійно-технічний навчальний заклад «Полтавське вище професійне училище імені А.О. Чепіги», Орган опіки і піклування виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, в якому просив: визнати неправомірною бездіяльність Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради щодо невиплати випускниці з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_6 одноразової грошової допомоги; зобов'язати Полтавську спеціалізовану школу-інтернат № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради нарахувати та виплати ОСОБА_6 одноразову грошову допомогу в розмірі 7260 гривень.

Постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 18 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року постанову Октябрського районного суду міста Полтави від 18 березня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Полтавська спеціалізована школа-інтернат № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради заперечила проти задоволення зазначеної касаційної скарги, її представник просить в задоволенні такої відмовити, а ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі Харківський апеляційний адміністративний суд своє рішення обґрунтував тим, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, носять цивільно-правовий характер. Спірне питання полягає у покладенні на відповідача - Полтавську спеціалізовану школу-інтернат № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради зобов'язання донарахувати та виплатити ОСОБА_6 недоотриману одноразову вихідну допомогу у зв'язку із навчанням у школі-інтернаті. Однак зазначений відповідач не є суб'єктом, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції на основі законодавства, тобто не є суб'єктом владних повноважень, а тому такий спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Компетенція адміністративних судів, що закріплена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на даний спір не розповсюджується. Такий спір має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

У частинах 1 та 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342-IV) передбачено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа (частина 1 статті 8).

Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття (частина 7 статті 8 Закону № 2342-IV).

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (частина 2 статті 9 Закону № 2342-ІV).

Як передбачено у статті 399 Закону № 2342-ІV, порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Матеріальне забезпечення та виплата грошової допомоги передбачена підпунктом 1 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 5 квітня 1994 року № 226.

Таким чином, одноразова грошова допомога є соціальною гарантією державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Повноваження щодо виплати зазначеної допомоги державою делеговані навчальним закладам, у яких навчаються конкретні діти-сироти чи діти, позбавлені батьківського піклування.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що школа-інтернат здійснює делеговані їй чинним законодавством владні управлінські функції щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, виплата якої гарантована державою, тому має статус суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про те, що спори випускників навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, із цими навчальними закладами з приводу визнання протиправними дій, зобов'язання донарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу, виплата якої гарантована державою та покладена на навчальний заклад, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, апеляційний суд у справі, що розглядається, дійшов помилкового висновку про те, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, закривши провадження у справі.

За таких обставин, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року - скасувати, а справу - направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню

не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Загородній А.Ф.

Черпак Ю.К.