Справа № 826/14824/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представників

позивача: Новаков С.С.;

відповідача: Косинська О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако Торг» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.17р. про залишення позовної заяви без розгляду в частині у справі №826/14824/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако Торг» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Голосіївський районний відділ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування протоколу від 12.03.15р.; визнання незаконною та скасування постанови відповідача №13/15/10/26-31/2403/02/3 від 24.03.15р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності; зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського району міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про закриття виконавчого провадження № 52121591.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.17р. позовну заяву ТОВ «Пако Торг» в частині вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишено без розгляду відповідно до статті 100 КАС України з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

У частині вимог до ДВС, суд змінив статус третьої особи на відповідача, про що свідчить журнал судового засідання від 31.05.17р. (а.с.77-78), отже - провадження у цій частині триває.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою від 31.05.17р., позивач подав апеляційну скаргу.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема, не враховано, що про оскаржувані рішення йому стало відомо у вересні 2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №52121591, а тому вважає не пропущеним строк звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2,3 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки мають важливе значення для захисту порушених прав та адміністративного судочинства. У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб'єктів з погляду на її своєчасність.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Європейський суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули Конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначає апелянт, про оскаржувані рішення йому стало відомо при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, яке мало місце у вересні 2016 року.

Проте, такі доводи спростовуються наступним.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.03.15р. посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (далі - Департамент) у присутності директора ТОВ «Пако Торг» - Рокочий В.В. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі під торгово-офісний центр на вул. Метрологічна, 14-Б у Голосіївському районі м. Києва», за результатами якої складено акт.

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12.03.15р. та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12.03.15р.

Втім, директор підприємства відмовився у отриманні акту перевірки, протоколу та припису, про що посадовими особами було здійснено відповідні відмітки та складено акти.

У зв'язку з цим, результати перевірки відповідачем були направлені на адресу позивача рекомендованим листом від 13.03.15р. за № 10/26-1/1303/02/3-Гл з повідомленням про вручення (Р 399), однак поштова кореспонденція повернулась на адресу відправника з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

В подальшому, за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 24.03.2015 № 13/15/10/26-31/2403/02/3, яка була направлена 25.03.15р. на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення, однак повернулась на адресу відправника з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Отже, наведені обставини свідчить про те, що для позивача були створені умови, за яких він мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, проте не скористався ними.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Більш того, як установлено судом першої інстанції, Окружним адміністративним судом м. Києва розглядалась справа №826/5909/15 за позовом ТОВ «Пако Торг» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: ФОП ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії, в матеріалах якої є копії акту перевірки від 12.03.15р., припису від 12.03.15р., спірного протоколу від 12.03.15р., а також копія листа Департаменту від 13.03.15р. № 10/26-1/1303/02/3-Гл., що спростовує доводи апелянта про те, що він не обізнаний про порушення його прав у правовідносинах з відповідачем, у зв'язку з проведенням перевірки. Вказані припис і протокол містять інформацію про час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Провадження у зазначеній справі було відкрито ще 06 квітня 2015 року.

Втім, з даним позовом до суду позивач звернувся лише у вересні 2016 року, тобто з пропуском встановленого статтею 99 КАС України строку звернення до суду.

Відповідно до п.9 ч. ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У даному випадку, такі докази у матеріалах справи відсутні.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако Торг» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.17р. про залишення позовної заяви без розгляду в частині у справі №826/14824/16 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.17р. про залишення позовної заяви без розгляду в частині у справі №826/14824/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 13.09.17р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.