Справа № 361/1783/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/1783/17 Головуючий у 1-й інстанції: Селезньова Т.В Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В:

22.03.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо неправомірного виключення заборгованості по пенсійним виплатам із пенсійної справи та щодо відмови відповідача поновити заборгованість по пенсійним виплатам, підтверджену судовими рішеннями, на рахунках де раніше обліковувалась заборгованість у розмірі 37 987,86 грн.;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо порушення положень Закону України «Про звернення громадян» при розгляді його заяви, що полягають у незапрошенні на розгляд його заяви, у відмові надати вмотивовану та обґрунтовану відповідь на його звернення, а також зазначення недостовірних даних у відповіді на його звернення та не повідомлення способу оскарження прийнятого рішення за результатами його звернення;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити заборгованість по його пенсійним виплатам, підтверджену судовими рішеннями, на рахунках, де раніше обліковувалась заборгованість по пенсійним виплатам в розмірі 37 987, 86 грн.;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати відповідь на його звернення від 16.12.2016 відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та запросити його на розгляд заяви від 16.12.2016;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати завдані йому матеріальні збитки в розмірі 1000 грн. та стягнути з Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області кошти у розмірі 1000 грн. за виключення заборгованості по пенсійним виплатам з матеріалів пенсійної справи та за відмову поновити його порушені права, в тому числі щодо обліку в його пенсійній справі заборгованості по пенсійним виплатам підтверджену судовими рішеннями;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати йому завдані моральні збитки у розмірі 1000 грн., які полягають в тому, що Броварське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області зловживаючи службовим становищем, принижуючи його честь і гідність виключило заборгованість по пенсійним виплатам з обліку в його пенсійній справі та відмовляється без жодних на то підстав та всупереч вимог діючого законодавства та Конституції України поновити заборгованість по пенсійним виплатам та надати належну відповідь;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати йому та суду звіт про виконання судового рішення.

10.04.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у відмові в переведенні його з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком з 26.10.2016 р., у зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести його на пенсію за віком з 26.10.2016 р., у зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії відповідно до ст.ст. 6,29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та нараховувати пенсію за віком + мінімальну пенсію по інвалідності в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком + додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС ІІІ виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням норм міждержавного договору, право на які підтверджує посвідчення серії НОМЕР_1, та доходів отриманих позивачем під час служби в рядах радянської армії, з індексацією;

- визнати протиправними дії (бездіяльності) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області за ненадання даних про відмову в переведенні на іншу пенсію в передбачений термін 10 днів, ненадання результатів щодо того, які розміри пенсійних виплат міг отримати позивач при отриманні пенсії за віком, або по пенсії з інвалідності, також у відповіді не зазначено згідно якої статті Закону № 2263-ХІІ позивач отримує пенсійні нарахування, та при цьому одноособово змінено підстави переведення пенсії за віком, у зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та одноособову відмову в переводі на іншу пенсію, в той час це виключне право позивача на вибір пенсійних виплат, в тому числі на більшу або мешу пенсію, за надання недостовірних даних у відповіді;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити та надати позивачу результати перерахунки пенсійних виплат в разі отриманні пенсії за віком з урахуванням ст. 6.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії, та доходів отриманих позивачем від час служби і рядах радянської армії, з індексацією;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати завдані матеріальні збитки в розмірі 10000 грн., та стягнути з відповідача кошти в розмірі 10000 грн. за відмову в переведенні на пенсію за віком;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати моральні збитки 10000 грн., та стягнути з відповідача 10000 грн., які підтверджуються тим, що відповідач зловживаючи службовим становищем безпідставно відмовив в переведенні його на пенсію за віком, в зв'язку з чим позивач зазнав емоційного стресу та був змушений лікуватися;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати суду та йому звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2017 об'єднано в одне провадження адміністративну справу № 361/2178/17 за позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, відшкодування майнової і моральної шкоди, з адміністративною справою № 361/1783/17 за позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, відшкодування майнової і моральної шкоди.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у порушенні вимог статті 18 Закону «Про звернення громадян» при розгляді звернення (заяви) ОСОБА_2 від 16.12.2016 щодо забезпечення заявникові права бути присутнім при розгляді його заяви, і у порушенні вимог статті 15 Закону «Про звернення громадян» щодо роз'яснення порядку оскарження рішення, прийнятого за результатами розгляду звернення; зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 16.12.2016 з забезпеченням права бути присутнім при розгляді заяви шляхом повідомлення його про час і місце розгляду заяви; в частині позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо ненадання вмотивованої відповіді на звернення та зазначення у відповіді недостовірних даних - відмовлено; у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо неправомірного виключення заборгованості по пенсійним виплатам із пенсійної справи, щодо відмови відповідача поновити заборгованість по пенсійним виплатам, нараховану за судовими рішеннями, та зобов'язання відповідача поновити вказану заборгованість відмовлено; у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати матеріальні збитки в розмірі 1000 грн. та моральні збитки у розмірі 1000 грн. та стягнення вказаних збитків відмовлено; позовні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у переведенні на пенсію за віком, не надання своєчасно відомостей про відмову, ненадання розрахунку пенсії за віком та відомостей про розмір пенсії, надання недостовірних відомостей, та зобов'язання перевести на пенсію за віком та нарахувати пенсію за віком, надати результати перерахунку пенсії за віком задоволено частково: визнано протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області допущені при розгляді заяви ОСОБА_2 від 26.10.2016, які полягають у винесенні невмотиваного і необґрунтованого рішення від 02.11.2016 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії по переводу з одного виду пенсії на інший, та скасовано вказане рішення; зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 26.10.2016 про переведення на пенсію за віком у зв'язку з досягненням пенсійного віку, встановленого для інвалідів війни і як постраждалому від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, та за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 прийняти обґрунтоване рішення, з наданням детального розрахунку розміру пенсії за віком, на яку мав би право ОСОБА_2 у разі переведення його на такий вид пенсії; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, є інвалідом війни ІІ та ІІІ групи і має пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, позивач є постраждалим від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії.

Постановою від 01.06.2011(справа № 2-а-1322/10) Київський апеляційний адміністративний суд зобов'язав управління Пенсійного фонду України у м. Броварах провести ОСОБА_2 з 11.11.2010 перерахунок розміру пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із розрахунку 110 % від 3,5 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач на виконання рішення суду від 01.06.2011 здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01.10.2011; заборгованість по пенсійним виплатам у зв'язку з перерахунком за період з 11.01.2010 по 30.09.2011 склала 36 547, 94грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 скасовано за змінено дату початку періоду перерахунку пенсії з « 11.01.2010» на « 11.12.2009».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 змінено спосіб виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі № 2-а-1322/10 шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України у м. Броварах на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 37 987, 86 грн.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 відповідач зробив додатковий перерахунок пенсії позивачу з вказаної в ухвалі дати і після такого перерахунку борг по пенсійним виплатам був визначений у сумі 37 987, 86грн. Розмір даної суми позивач не оспорює.

Згідно повідомлення про прийняття до обліку рішення, відправленого управлінням ДВС ГУЮ у Київській області від 02.04.2015 № 15100-2-25/2 на ім'я УПФУ у м. Броварах і на ім'я ОСОБА_2, ухвала КААС від 29.01.2014 № 2а-1322/10 , боржник УПФУ у м. Броварах і Броварському районі, стягувач ОСОБА_2, номер реєстрації рішень 47110594, черга задоволення вимог перша. Даним повідомленням першому адресату рекомендовано протягом 10 днів надати належним чином оформлений розрахунок суми, яка підлягає до виплати згідно даного рішення.

Отримавши повідомлення від управління ДВС ГУЮ у Київській області про прийняття на облік рішення відносно ОСОБА_2, відповідач подав до управління ДВС ГУЮ у Київській області довідку від 24.02.2015 про здійснення нарахування на виконання рішення суду.

16.12.2016 позивач звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просив повідомити про наявність (відсутність) боргу по пенсійним виплатам в розмірі 37987,86 грн., і в разі відсутності на обліку у Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області заборгованості по пенсійним виплатам у розмірі 37 987, 86 грн. на його користь, просив його повідомити яким колекторським фірмам або іншим установам була переуступлена дана заборгованість.

На дане звернення позивача відповідач надав йому письмову відповідь від 26.12.2016 про розгляд його звернення, в якій зазначив, що за ним не рахується вказана заборгованість.

Позивач вважає, що відповідач неправомірно виключив заборгованість з пенсійної справи і відмовив поновити заборгованість, підтверджену судовими рішеннями.

Відповідач своїм листом № 741/Л-01 від 26.12.2016 на звернення ОСОБА_2 від 16.12.2016, в якій роз'яснив, що на виконання рішення суду від 01.06.2011 здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01.10.2011; заборгованість по пенсійним виплатам у зв'язку з перерахунком за період з 11.01.2010 по 30.09.2011 склала 36 547, 94грн. На виконання ухвали ВАС України від 13.03.2013 він зробив додатковий перерахунок пенсії позивачу з вказаної в ухвалі дати і після такого перерахунку борг по пенсійним виплатам був визначений у сумі 37 987, 86грн. Отримавши повідомлення від управління ДВС ГУЮ у Київській області про прийняття на облік рішення відносно ОСОБА_2, відповідач подав до Управління ДВС ГУЮ у Київській області довідку від 24.02.2015р. про здійснення нарахування на виконання рішення суду в сумі 37 987, 86грн. Дана сума включена в документи, підготовлені на виконання постанови КМ України № 440 від 3.09.2014, тому не включається у додаткові відомості на виплату пенсії, оскільки їх облік в подальшому ведеться в реєстрі судових рішень.

26.10.2016 позивач звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із проханням перевести його на пенсію за віком, у зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни.

Рішенням від 02.11.2016 Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило ОСОБА_2 у перерахунку по переведенню з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, оскільки після умовного переведення ОСОБА_2 на пенсію за віком розмір пенсійних виплат зменшується.

Згідно супровідного листа № 12349/03 Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, - дане рішення направлено ОСОБА_2 17.11.2016.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, при розгляді звернення (заяви) ОСОБА_2, порушив вимоги статті 15, 18 Закону «Про звернення громадян», у зв'язку із чим необхідно зобов'язати Броварське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 16.12.2016 з забезпеченням права бути присутнім при розгляді заяви шляхом повідомлення його про час і місце розгляду заяви. Також, суд першої інстанції вважає протиправним рішення відповідача від 02.11.2016 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії по переводу з одного виду пенсії на інший, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 від 26.10.2016 про переведення на пенсію за віком повторному розгляду. В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив, оскільки вони є необґрунтованими.

Доводи апелянта полягають у тому, що у позивача наявні законні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо вимог позивача про неправомірність виключення заборгованості з обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області і відмови у її поновленні, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у 3місячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень до даного закону - заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 3.09.2014 на виконання даного закону затверджено «Порядок погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою» .

Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3.08.2011 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно електронного листа Пенсійного фонду України на ім'я Головних управлінь Пенсійного фонду України від 30.09.2014 щодо порядку погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою, електронного листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області управлінням Пенсійного фонду України на місцях від 17.04.2014 та листа від 2.10.2014, - управлінням на місцях роз'яснено порядок виконання судових рішень, за якими зроблено перерахунки пенсії і у зв'язку з чим виникла заборгованість з пенсійних виплат, і за даним порядком і вказівкою вищестоящого органу - рекомендовано вести журнал реєстрації повідомлень про прийняття рішень для обліку в реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою; відомості про реєстр подавати до головного управління Пенсійного фонду України; роз'яснено порядок виконання таких рішень.

Таким чином, оскільки відповідач є державним органом в розумінні ст. 2 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то таке рішення - в частині стягнення заборгованості з пенсійних виплат, що виникла у зв'язку з виконанням судового рішення, підлягає виконанню у відповідності до Закону «Про виконавче провадження» з особливостями, визначеними у Законі «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У зв'язку з прийняттям Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з 01.01.2013, та згідно «Порядку погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою», затвердженого постановою КМ України № 440 від 03.09.2014 на виконання даного закону, у зв'язку з його прийняттям, було визначено на законодавчому рівні порядок, відповідно до якого встановлено, що заборгованість, яка виникла в результаті перерахунку пенсії у сторону її збільшення на підставі судового рішення про зобов'язання ПФУ (відповідного його відділення на місці) перерахувати та виплатити пенсію особі, що перебуває на пенсійному обліку, виплачується через органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порядку черговості після внесення рішення до реєстру, і облік та виплата таких коштів здійснюється за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, виключно через органи казначейства шляхом списання коштів з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані з бюджету, а не з рахунку конкретного відділення ПФУ на місці, на обліку у якому перебуває пенсіонер.

Таким чином, оскільки дана сума заборгованості підлягає перерахуванню позивачу через казначейські органи в порядку, передбаченому наведеним вище законом, а тому відсутні підстави для того, щоб дана заборгованість обліковувалась сплачувалась безпосередньо відповідачем (управлінням ПФУ на місці), та/або стягувалась саме з рахунків відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протиправність з боку відповідача у тому, що вказана позивачем заборгованість по пенсійним виплатам, яка виникла у зв'язку з виконанням рішення суду та перерахуванням пенсії за вказаний у рішенні період, не обліковується відповідачем як сума пенсії, що підлягає виплаті пенсіонеру саме вказаним управлінням (відповідачем) відсутня, оскільки дана сума обліковується (перебуває на контролі) у іншому державному органі і підлягає виплаті позивачу в порядку, конкретно встановленому для цього законом, наведеним вище, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про порушення при розгляді його звернення від 16.12.2016, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 16 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою, має право, зокрема: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження;

Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач розглянув заяву позивача у встановлений законом місячний строк, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач допустив бездіяльність щодо порушення терміну розгляду вказаної заяви, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд першої інстанції погодився з позивачем в тій частині його вимог, що відповідачем був порушений порядок розгляду його звернення (заяви), зокрема порушено його право бути присутнім при розгляді його звернення.

Як вбачається з заяви позивача від 16.12.2016, він просив запросити його на розгляд його звернення.

Однак, з відповіді від 26.12.2016 та з письмових заперечень відповідача вбачається, що позивач не був запрошений на розгляд його заяви у будь-який спосіб та не був повідомлений про час і місце розгляду його звернення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача, передбачене статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, надавати пояснення, знайомитись з матеріалами щодо розгляду даного звернення було порушено.

Отже, оскільки звернення позивача від 16.12.2016 розглянуто з порушенням процедури, визначеної законом, а саме з порушенням права позивача бути присутнім при розгляді, то вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов'язати відповідача повторно розглянути звернення (заяву) позивача від 16.12.2016 з забезпеченням його права знати про час і місце розгляду заяви та бути присутнім при розгляді.

Щодо оскарження дій та рішень відповідача з приводу розгляду його заяви від 26.10.2016 про переведення на пенсію за віком, колегія суддів зазначає наступне:

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (зі змінами та доповненнями) визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що «пенсією» є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором, що передбачено ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка врегульовує питання щодо видів державних пенсій, за цим законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 « 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок) передбачено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз'яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

Відповідно до п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу вказаних норм права, що регулюють спірні правовідносини, та дослідивши подані докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачу за законом надано право самому обирати вид пенсії у разі, якщо він набув право на декілька видів пенсії, передбачених законом. Позивач також має право на обізнаність щодо розрахунку розміру призначеної йому пенсії, для того, щоб мати реальну можливість перевірити правильність розрахунків; в тому числі і у випадку можливості переведення на інший вид пенсії. Даним правам пенсіонера кореспондує обов'язок управління ПФУ надати пенсіонеру на його вимогу детальні та наглядні роз'яснення, прозорі розрахунки розміру пенсії, її складові, оскільки без отримання таких розрахунків і повної інформації пенсіонер, по-перше, позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків, і по-друге, позбавлений можливості здійснити своє право на вибір виду пенсії, яку він бажає отримувати.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи відповідне рішення за заявою особи, що звернулась з питань призначення, перерахунку пенсії, зобов'язаний прийняти рішення вмотивоване та обґрунтоване.

Однак, аналізуючи зміст рішення від 02.11.2016, колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки в ньому не наведені жодні розрахунки пенсії, відсутні відомості про розмір пенсії, яку б отримував позивач у разі його переведення на інший вид пенсії, відсутні відомості про вихідні дані і складові, використані при розрахунку.

При цьому, відповідач не представив суду ніяких доказів на підтвердження того, що він надав позивачу вказані прозорі розрахунки розміру пенсії у інший спосіб, окрім рішення від 02.11.2016, а тому позовні вимоги в частині оскарження таких дій (бездіяльності) відповідача, як ненадання розрахунку пенсії за віком та відомостей про розмір пенсії, є обґрунтованими, та підлягають задоволенню, а рішення від 02.11.2016 скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання неправомірною відмови відповідача у переведенні позивача на пенсію за віком, та покладення на відповідача зобов'язання перевести позивача на пенсію за віком, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач, розглядаючи заяву позивача про переведення його на пенсію за віком, повинен визначитись з приводу того, чи набув позивач право на пенсію, на яку він претендує, і якщо набув, то у якому розмірі така пенсія йому має бути нарахована з дотриманням всіх вимог закону і з урахуванням пільг, наявних у позивача; і лише після того, порівнявши розмір пенсії, яку отримує позивач, з розміром пенсії за віком, на яку він бажає бути переведеним, враховуючи право позивача на вибір виду пенсії, а також враховуючи положення, зазначені у п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийняти остаточне рішення про переведення позивача на пенсію за віком чи про відмову у цьому.

При цьому, розглядаючи дану справу, суд не вправі перебирати на себе повноваження державного органу, на який безпосередньо покладено функції по розрахунку пенсії, а тому суд не робить розрахунків розміру пенсії за віком, яку б міг отримувати позивач, і тому на даний час було б передчасним суду робити висновок з приводу правомірності чи неправомірності відмови позивачу у переведенні його на пенсію за віком, і тому відсутні підстави для покладення на відповідача конкретного обов'язку перевести позивача на пенсію за віком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 26.10.2016 про переведення його на пенсію за віком, та за результатами розгляду заяви, зробивши всі відповідні і необхідні у такому випадку розрахунки, прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з наданням детального розрахунку розміру пенсії за віком, на яку мав би право ОСОБА_2 у разі переведення його на такий вид пенсії.

Стосовно позовних вимог про відшкодування матеріальних і моральних збитків, заявлені у позовних заявах від 22.03.2017 та від 10.04.2017, колегія суддів зазначає наступне

Законом України «Про звернення громадян», на який посилається позивач, статтями 18, 19, 25, передбачено обов'язок суб'єкту розгляду звернення відшкодувати збитки, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернення, і якщо такі збитки завдані громадянинові в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів. Такі збитки - згідно ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» - відшкодовуються органом або посадовою особою, які прийняли неправомірне рішення, у разі задоволення скарги на такі дії (рішення). Відшкодуванню в такому порядку підлягають збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток.

Колегія суддів вважає, що дані позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не встановив такої протиправності дій відповідача, яка б завдала позивачу реальної майнової шкоди чи дійсних матеріальних збитків, а сам факт визнання неправомірною такої дії (бездіяльності) як незапрошення позивача на розгляд його заяви та не роз'яснення порядку оскарження рішення - є суто процедурними порушеннями, від яких не настало для позивача дійсних негативних наслідків.

Крім того, позивач у даному випадку не довів факту завдання йому матеріальних збитків, які б він поніс в процесі розгляду його звернень (заяв) від 16.12.2016 та від 26.10.2016, та не обґрунтував розмір матеріальних збитків і не надав з даного приводу ніяких доказів на підтвердження того, що він поніс дійсні матеріальні витрати.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача надати йому та суду звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалюється рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, покладення на відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення не є обов'язковим, а є правом суду і вирішується судом в залежності від прийнятого рішення і в залежності від необхідності та доцільності цього.

В даному випадку, враховуючи ту частину позовних вимог яка була задоволена, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 267 КАС України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 14.09.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.