Справа № 826/12945/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюба Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.03.2016 року №4131/9/26-57-12-07-12 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" ОСОБА_3, який працює на посаді генерального директора Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереконструктуризація" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" ОСОБА_2, який працював на посаді генерального директора Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві складений висновок від 03.03.2016 року №4131/9/26-57-12-07-12, згідно якого встановлена недостовірність відомостей, визначених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", вказаних у декларації.

Так, у вказаному висновку зазначено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_2 у декларації за 2014 р., набутого (набутих) ОСОБА_2 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 ст.1 Закону України "Про очищення влади" не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_2 із законних джерел, а саме: в позиції 23 розділу ІІІ декларації відображено наявність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2; в позиції 24 розділу ІІІ декларації відображено наявність житлового будинку за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 1393,1 кв.м. (у 2008 році будинок прийнято в експлуатацію, вартість майна становить 3183488,00 грн.); в позиції 35 розділу ІV декларації відображено наявність транспортного засобу AUDI Q7 2014 року випуску (придбаний у власність, відповідно до пояснень за 920000,00 грн.).

Позивач вважає висновки акту перевірки безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам справи, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість прийнятого Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві додаткового висновку від 03.03.2016 року №4131/9/26-57-12-07-12 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про очищення влади» № 1682-VII від 16 вересня 2014 рок (далі - Закон № 1682) та Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженим наказом Міністерством фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100 (далі - Порядок №1100).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 1682 очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у ч.ч. 1, 2, 4 та 8 ст. 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені ч. 1 ст. 4 цього Закону (ч. 3 ст. 1 Закону № 1682).

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682 заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

При цьому, заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону № 1682, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел (ч. 8 ст. 3 Закону № 1682).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 1682 особи, які перебувають на посадах, визначених у п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у ч. 4 ст. 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені ч. 3 - 4 ст. 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Перевірці у відповідності до ч. 5 ст. 5 Закон № 1682 підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених ч. 3 та 4 ст. 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682 (далі - відомості), зазначених особами, перелік яких наведено у п. 1 - 11 ч.1 ст. 2 Закону № 1682, у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація), за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - перевірка) врегульовано Порядком № 1100.

Дія зазначеного Порядку № 1100 поширюється на осіб, стосовно яких проводиться перевірка, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи, визначені ч. 4 ст. 5 Закону. Перевірка відомостей щодо членів сім'ї особи, стосовно якої проводиться перевірка, вказаних у декларації, не проводиться.

Згідно п. 2 Порядку № 1100 перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Відповідно до п. 4 Порядку № 1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

Окрім того, при перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Пунктом 6 Порядку № 1100 регламентовано, що для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Під час перевірки пошук наявної в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкової інформації щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, здійснюється з використанням реєстраційного номера облікової картки платника податків, зазначеного в позиції 1 декларації. У разі відмови такої особи через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків такий пошук здійснюється за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією та номером паспорта громадянина України, які зазначені в позиції 1 декларації.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Відповідно до п. 12 Порядку № 1100 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

При цьому, особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтвердні документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.

Як вбачається з оскаржуваного Висновку, перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 у декларації вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_2.

Перевіркою також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_2 у Декларації, набутого (набутих) ним за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_2 із законних джерел.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 травня 2015 року згідно наказу № 84к позивача було призначено на посаду тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора Державного підприємства «Укрвуглереструктуризація», а 26 серпня 2015 року згідно наказу № 126-к/к позивача призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Укрвуглереструктуризація».

Колегією суддів встановлено, що до 2015 року позивач не перебував на жодній з посад, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», що підтверджується записами у його трудовій книжці, копія якої наявна в матеріалах справи.

Нерухоме майно та транспортний засіб, які позивач відобразив у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набуті позивачем у власність до його призначення на посаду генерального директора Державного підприємства «Укрвуглереструктуризація», тобто не за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади».

Так, у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, позивач вказав відомості про наступне майно:

- земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, яку позивач придбав у 2004 році на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ісаєвою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 893, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_5;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, який введений в експлуатацію у 2008 році та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2016 № 69350085;

2 транспортний засіб -AUDI Q7 2014 року, який був придбаний позивачем у 2014 році за 920 000 грн. за рахунок частини коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_3 (продаж квартири здійснено подружжям за ціною 2 383 558 грн.), яка була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2012 року.

У відповідності до положень статей 60-61 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» законними джерелами існування є заробітна плата, прибуток від підприємницької діяльності або власності, пенсія, стипендія, аліменти, соціальні виплати та допомога, власні фінансові заощадження або фінансова допомога від членів сім'ї, інших фізичних та юридичних осіб, що мають законні доходи.

Отже, з урахуванням вказаних вище норм чинного законодавства України, все задеклароване позивачем у 2014 році рухоме та нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, при цьому, частина грошових коштів в розмірі 920 000 грн., які були спрямовані на купівлю транспортного засобу також належить позивачу на праві спільної сумісної власності та є законним джерелом отримання доходу позивачем.

Однак, під час проведення додаткової перевірки відповідач не врахував пояснень позивача та не дослідив правомірність отримання та використання коштів позивачем з урахуванням вищезазначених приписів Сімейного кодексу України, внаслідок чого прийняв хибний висновок про фінансову неспроможність позивача.

Окрім того, у оскаржуваному Висновку відповідач жодним чином не відобразив порівняльний аналіз інформації щодо доходів позивача, отриманим із законних джерел, з вартістю належного йому майна (майнових прав), проведення якого є обов'язковим етапом перевірки, в ході якого з'ясовується відповідність чи невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим з законних джерел.

Всупереч вказаних вище вимогам Закону України «Про очищення влади», відповідач здійснив перевірку фінансового та майнового стану позивача не за час його перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», а за весь період його трудової діяльності, що свідчить про перевищення відповідачем наданих йому повноважень.

Крім того, процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.11.2014 № 1100 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.11.2014 5а № 1385/26162 (надалі - Порядок № 1100).

Пунктом 2 Порядку № 1100 чітко та однозначно визначено, що перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1, Місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 також вказано позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 2 Порядку № 1100, повноважним органом на проведення відповідної перевірки стосовно позивача є саме Державна податкова інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в той час як перевірка щодо позивача була проведена Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яка не мала повноважень на проведення такої перевірки.

Основною метою перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 часини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» є недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи ( та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а не звичайний контроль за правильністю заповнення державними службовцями та іншими посадовими особами, які виконують функції держави, декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15.09.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.