Справа № 154/3010/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ СК-876/2417/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

09.11.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік та зобов'язати його здійснити перерахунок, нарахування та виплату такої грошової допомоги відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 4730 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є учасником бойових дій та має, відповідно, право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме на виплату щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни учасникам бойових дій в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що становить в 2016 році 5650 грн. Однак, йому здійснено таку виплату лише у сумі 920 грн.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.11.2016 позов задоволено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є необґрунтованою та незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що нарахування та виплату позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснено у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ), виходячи з наявних фінансових ресурсів відповідно до п. 26 «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України.

Враховуючи те, що справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а апеляційна скарга подана на постанову суду першої інстанції, яка прийнята у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ передбачених п. 2 ст. 183-2 КАС України, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 19.02.2015 серії АБ № 007040, копія якого є в матеріалах справи (а. с. 4).

Відповідачем нараховано ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги», передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 920 грн (а. с. 5).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області щодо нарахування позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно до постанови КМУ «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» є протиправними, так як нарахування такої допомоги повинно здійснюватись відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-XII, виходячи з загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наведені норми визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.2008, відновлено дію ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій мав становити пять мінімальних пенсій за віком.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (далі Закон № 79-VІІІ), яким розділ VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу доповнено п. 26, згідно якого норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги», передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія цих Законів України, встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої цими Законами, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 гривень (п. 1 1.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та у встановленому порядку не були визнані неконституційними.

Виходячи з вищенаведеного з 01.01.2015 Законом № 79-VІІІ припинені дії норм Закону № 3551-XII в частині, яка, зокрема, стосується визначення розміру разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій і розмір такої виплати визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, відповідач правомірно здійснив ОСОБА_1 нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі визначеному Постановою КМУ від 02.03.2016 № 141.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_2 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном повинно бути законним, переслідувати законну мету в інтересах суспільства та бути пропорційним переслідуваній меті. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, судом першої інстанції при вирішенні спору помилково враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 10 лютого 2016 року по справі № 21-6508а15, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі виникли щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у квітні 2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 94 КАС України, судовий збір присудженню з позивача на користь відповідача, як суб'єкта владних повноважень, не підлягає.

Щодо вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі, то у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 198 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; 2) змінити постанову суду; 3) скасувати її та прийняти нову постанову суду; 4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закриття провадження у справі; 5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами; у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для закриття провадження немає.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області задовольнити частково.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2016 року у справі № 154/3010/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5