Справа № 804/2880/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 р. Справа № 804/2880/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Прокуратури Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу, -
11 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу від 28 грудня 2016 року №514к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами проведеної службової перевірки, вважає, що прокуратура Полтавської області під час проведення перевірки дійшла до помилкових висновків про порушення позивачем вимог статей 24, 53 Закону України «Про запобігання корупції», статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, статті 19 Закону України «Про прокуратуру», у звязку з чим наказ про оголошення догани підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесено правомірно на підставі висновків службової перевірки, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_5 в органах прокуратури працює з 2 грудня 2010 року.
Наказом Прокурора Полтавської області Кармазіна М.А. від 14.12.2015 року №857к призначений з 15 грудня 2015 року на посаду прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області.
9 листопада 2016 року наказом прокурора Полтавської області Кармазіна М.А. №150 призначено службову перевірку щодо виконання керівником Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 вимог статті 24 та частини 7 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» в частині невідкладного та негайного вжиття заходів з протидії корупції після надходження пропозиції неправомірної вигоди у термін до 8 грудня 2016 року.
Наказом Прокурора Полтавської області Кармазіна М.А. від 07.12.2016 року №172 продовжено термін проведення службової перевірки до 27 грудня 2016 року.
За результати службової перевірки складено Висновок про проведення службової перевірки щодо прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 27 грудня 2016 року, яким встановлено порушення вимог статей 24, 53 Закону України «Про запобігання корупції», статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та рекомендовано прокурору Полтавської області прийняти рішення про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.
28 грудня 2016 року наказом прокурора Полтавської області М.А. Кармазіна №514к за неналежне виконання службових обовязків прокурору Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 оголошено догану.
З вищевказаним наказом позивача ознайомлено 28 грудня 2016 року, про що свідчить його особистий підпис на копії наказу наданої до матеріалів справи.
Не погоджуючись із винесеним наказом №514к від 28.12.2016 року, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 розділу XII «Прикінцеві положення» та пункту 5 частини 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 VII (далі з Закон України № 1697 VII), до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону дисциплінарне провадження щодо прокурорсько - слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795 - XII.
У відповідності до пункту 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України (далі Інструкція№104), затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 24.09.2014 №104, службове розслідування (перевірка) це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їх життя, здоров'я та майно, загибелі та в інших випадках, передбачених цією Інструкцією.
Повний перелік підстав проведення службового розслідування (перевірки) викладено у пункті 2 Інструкції №104.
Так, згідно з підпунктами 2.1.2, 2.1.12 пункту 2.1 Інструкції №104, підставою для проведення службового розслідування (перевірки), поміж іншого, може бути скоєння працівниками прокуратури корупційного правопорушення, інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.
Згідно з підпунктом 2.2.2. пункту 2.2. Інструкції №104, службове розслідування (перевірка) також може проводитися за наявності рапорту працівника прокуратури, яким у ході виконання службових обов'язків одержано інформацію про вчинення прокурорсько-слідчими працівниками діянь, передбачених пунктами 2.1.1-2.1.12 цієї Інструкції.
Частиною 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700 VII, встановлено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобовязані невідкладно вжити таких заходів:
1) відмовитися від пропозиції;
2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію;
3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників;
4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції.
При цьому, статтею 53 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено державний захист осіб, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції.
Зокрема, частиною 7 зазначеної статті визначено, що посадові і службові особи державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, посадові особи органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення чи одержання інформації про вчинення такого правопорушення працівниками відповідних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів зобовязані у межах своїх повноважень ужити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення спеціально уповноважений субєкт у сфері протидії корупції.
За приписами статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 123 від 28.11.2012 року, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих звязків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і обєктивність виконання професійних обовязків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Частиною третьою статті 19 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор зобовязаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.
За вимогами частини 4 зазначеної статті Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобовязаний:
1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень;
2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом;
3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Отже, суд звертає увагу, що враховуючи наявність мотивованого рапорту керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 про порушення прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 вимог статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» в частині невідкладного вжиття заходів, визначених цією статтею, та статті 53 вказаного Закону щодо негайного письмового повідомлення про вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення, твердження позивача про відсутність підстав для проведення службового розслідування є безпідставними та необґрунтованими.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилається на безумовне виконання ним обов'язку, передбаченого статтею 24 ЗУ «Про запобігання корупції», однак, суд зазначає, що доводи позивача в цій частині не відповідають дійсності, оскільки відповідно до вимог статті 24 Закону вказані заходи вживаються суб'єктом невідкладно, а відповідно до частини 7 статті 53 Закону, у разі виявлення корупційного правопорушення прокурор зобов'язаний у межах своїх повноважень ужити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції.
З висновку службової перевірки судом встановлено, що подія відбулася 3 листопада 2016 року (чт.), а позивач повідомив про факт пропозиції неправомірної вигоди лише через 4 дні, тобто 07.11.2016 року (пн.), що є порушенням вимог про вжиття вказаних заходів невідкладно та негайно.
Службовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_5 допускав позаслужбові стосунки з невідомими особами, а саме, проводив неконтрольовані в межах процесуального законодавства зустрічі та спілкування з такими особами у кафе та ресторані, а не в службових приміщеннях прокуратури чи органу досудового розслідування. На зустрічах обговорював з невстановленими особами питання, які є предметом досудового розслідування.
Зокрема, у жовтні 2016 року до ОСОБА_5 звернулись невстановлені особи на ім'я Олександр, який організував та контролював пункти обміну валют у місті Кременчузі, та ОСОБА_8, який зустрічався з позивачем у кафе «Мілка» та у ресторані «Хутірець» у місті Кременчузі.
Під час зустрічей з ОСОБА_8, останній 03.11.2016 року прохав позивача повернути гроші, які вилучені під час розслідування у пунктах обміну валют та закрити кримінальне провадження. За це він запропонував позивачу неправомірну вигоду 14 000 доларів США.
Суд зазначає, що поважних причин чи обставин, які б зашкодили позивачу виконати вимоги чинного законодавства та невідкладно письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції, ОСОБА_5 не надано ні при проведенні службової перевірки, ні під час судового розгляду до матеріалів справи.
При цьому, суд звертає увагу, що наступного дня після події - 04.11.2016 року у пятницю, позивач перебував на робочому місці, а в наступні 2 вихідні дні відбув з місця роботи до міста Дніпра у особистих справах. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні та вбачається з пояснень позивача, наявних у матеріалах справи, для того, щоб порадитись з друзями як діяти у вищевказаній ситуації, а не повідомив керівника по телефону про подію пропозиції неправомірної вигоди, оскільки вважав, що його прослуховують правоохоронні органи.
Однак, суд відхиляє таке твердження позивача, у звязку із тим, що саме правоохоронні органи ї зобов'язані вживати заходів щодо викриття корупційних злочинів.
Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно дійшов висновку про порушення ОСОБА_5 вимог статті 19 Закону України «Про прокуратуру» в частині обов'язку діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також додержуватися правил прокурорської етики, тобто не допускати поведінки, яка дискредитує представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
В той же час, згідно з пунктом 7.8 Інструкції №104, яка регулює права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування (перевірка), встановлено, що у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки), особа має право оскаржити його керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку), прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.
У висновку службової перевірки наявний підпис ОСОБА_5 про ознайомлення його із висновком 28 грудня 2016 року.
Суд зазначає, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення було враховано ступінь вини позивача та тяжкість вчиненого ним проступку, а до застосування дисциплінарного стягнення одержано письмове пояснення від позивача.
Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, упродовж проведення перевірки ОСОБА_5 не висловлював письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дії чи бездіяльність голови та членів комісії не оскаржував.
Згідно з пункту 1.4 частини 1 Інструкції №104, службові розслідування (перевірки) проводяться незалежно від проведення стосовно працівників прокуратури досудового розслідування у кримінальних провадженнях, здійснення проваджень у справах про адміністративні правопорушення.
З вищезазначеного можна зробити висновок про необґрунтованість твердження позивача про те, що відсутність в його діях складу злочину спростовує підтвердження фактів неправомірності його дій, встановлених за результатами службового розслідування.
Разом із цим, суд звертає увагу, що оскаржуваний наказ прокурора Полтавської області від 28.12.2016 року за № 514к прийнято на підставі висновку службового розслідування, а правом на оскарження висновку службового висновку позивач не скористався.
При цьому, суд зазначає, що позивачем не наведено мотивів відсутності повноважень у прокурора області, за таких обставин, видати наказ, що є предметом позову.
Окрім цього, суд звертає увагу, що позивач у своєму позові, з метою спростування наявності підстав проведення службового розслідування, помилково посилається на Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.03.2012 року № 20, яка втратила чинність.
Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлені під час службової перевірки факти знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, відповідачем правомірно та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, видано оскаржуваний наказ, у звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Прокуратури Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Полтавської області від 28.12.2016 року за № 514к відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 31 липня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1