Справа № 817/165/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2017 р.Р і в н е 817/165/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідачів: представники Бессольніков П.В., Корольчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Гощанського районного центру зайнятості
про визнання дій та бездіяльність неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (надалі Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУ юстиції в Рівненській області), Гощанського районного центру зайнятості (надалі Гощанського РЦЗ) про визнання дій та бездіяльність неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій.

З урахуванням пояснень та доповнень до адміністративного позову Позивач просить суд: визнати дії Відповідачів щодо закінчення виконавчого провадження незаконними та протиправними; дії старшого державного виконавця Корольчук Н.І. визнати незаконними та протиправними; визнати бездіяльність та неправомірні дії Гощанського РЦЗ та відповідно до ст. 267 КАС України стягнути за умисне невиконання судових рішень штраф в розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат відповідно до рішення суду; зобов'язати Відповідачів виконати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду 20.01.2016 року в повному об'ємі; стягнути з Відповідачів завдані Позивачу моральні та матеріальні збитки за невиконання судових рішень в розмірі десяти тисяч гривень; Постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП№50240591 скасувати.

На обґрунтування заявленого позову Позивач вказала на те, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду 20.01.2016 року в справі №2а-/6532/09/1770 не виконана Гощанським РЦЗ в повному обсязі, хоча рішення набрало законної сили та було звернуте до примусового виконання. Зазначає, що Відповідачі умисно ухиляються від виконання виконавчих листів №1 та №3, виданих Рівненським окружним адміністративним судом в межах примусового виконання рішення по справі №2а-/6532/09/1770. В судовому засіданні під час розгляду справи представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у адміністративному позові, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Відповідача Гощанського РЦЗ позов не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.21-23). Зокрема вказав на те, що на його думку рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року виконане в повному обсязі, що підтверджено рішеннями судів усіх трьох інстанцій, а саме, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року по справі №2а-/6532/09/1770, яка була залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2016 року (провадження №К/800/24863/16) в зв'язку з цим просив суд закрити провадження в справі. Щодо відшкодування моральних та матеріальних збитків, представник Гощанського РЦЗ, зазначив, що жодних доказів, що Позивач зазнала втрат або упущену вигоду чи будь-яких моральних збитків ОСОБА_4 суду надано не було в зв'язку з чим просив суд в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУ юстиції в Рівненській області в судовому засіданні вказала, що не погоджується з пред'явленим позовом в зв'язку з тим, що Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04.09.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №50240591 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року №50240591, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-/6532/09/1770 від 12.02.2017 року виданого Рівненським окружним адміністративним судом, в зв'язку з чим вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №2а-/6532/09/1770 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області щодо відмови ОСОБА_4 в наданні статусу безробітної; зобов'язано Гощанський районний центр зайнятості Рівненської області надати ОСОБА_4 статус безробітної у період з 29.07.2009 року по 13.06.2012 року; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 року скасовано в частині відмови у задоволені позову та прийнято в цій частині нову. Зобов'язано Гощанський районний центр зайнятості Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 допомогу по безробіттю за період з 29.07.2009 року по 13.06.2012 року з урахуванням раніше виплачених сум, стягнуто з Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області на користь ОСОБА_4 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті постанову залишено без змін. Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року згідно даних ЄДРСР України набрала законної сили 20.01.2016 року.

На виконання Постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року Рівненським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи:

№1 від 12.02.2016 року про зобов`язання Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 допомогу по безробіттю за період з 29.07.2009 року по 13.06.2012 року з урахуванням раніше виплачених сум;

№2 від 12.02.2016 року про стягнення з Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області на користь ОСОБА_4 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

№3 від 16.05.2016 року про зобов'язання Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області надати ОСОБА_4 статус безробітної у період з 29.07.2009 року по 13.06.2012 року.

В подальшому ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року заяву Гощанського районного центру зайнятості задоволено повністю. Виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду №2 виданий 12.02.2016 року по справі №2а-6532/09/1770 визнано таким, що не підлягає виконанню, залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Заслухавши представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Щодо позовної вимоги про визнання дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області щодо закінчення виконавчого провадження №50240591 протиправними та визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №50240591, суд зазначає таке. Постановою від 27.02.2017 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Корольчук Наталією Іванівною при примусовому виконанні виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №2а-6532/09/1770 виданого 12.02.2016 року про зобов`язання Гощанського районного центру зайнятості Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 допомогу по безробіттю за період з 29.07.2009 року по 13.06.2012 року з урахуванням раніше виплачених сум, виконавче провадження закінчено в зв'язку з тим, що до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУ юстиції у Рівненській області надійшла ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року по справі №2а-6532/09/1770 про визнання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №2 виданого 12.02.2016 року таким, що не підлягає виконанню (а.с.52).

В подальшому Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04.09.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №50240591 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року №50240591. В судовому засіданні представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області пояснила, що постанова була скасована оскільки на момент вирішення питання про закінчення виконавчого провадження №50240591 судових рішень про визнання виконавчого листа №1, виданого 12.02.2016 Рівненським окружним адміністративним судом у справі №2а-6532/09/1770, таким, що не підлягає виконанню постановлено не було, а відтак - у державного виконавця були відсутні правові підстави виносити відповідну постанову. Відповідно, Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУ юстиції в Рівненській області Корольчук Наталією Іванівною від 04.09.2017 року відновлено виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Так, за приписами частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З аналізу вказаних норм випливає, що Законом № 1404-VIII чітко визначено підстави в яких виконавче провадження підлягає закінченню.

В даному випадку суд приходить до висновку про те, що дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного ТУ юстиції в Рівненській області щодо закінчення виконавчого провадження №50240591 є протиправними, оскільки в межах виконавчого провадження №50240591 здійснювалось примусове виконання виконавчих листів №1, №2 від 12.02.2016 року та №3 від 16.05.2016 року. Відповідно до Постанови про закриття виконавчого провадження від 27.02.2017 року виконавче провадження закінчено в зв'язку з тим, що до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУ юстиції у Рівненській області надійшла ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року по справі №2а-6532/09/1770 про визнання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №2 виданого 12.02.2016 року таким, що не підлягає виконанню. Проте таким, що не підлягає виконанню визнано виконавчий лист №2, а невиконаними залишаються виконавчі листи №1 та №3.

В подальшому, як вже зазначалось вище, Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04.09.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №50240591 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року №5024059.

Отже суд приходить до висновку про те, що оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року, боржником за яким є Гощанський РЦЗ, а стягувачем - ОСОБА_4 не відбулося, то підстав для винесення постанови про закриття виконавчого провадження за вказаними виконавчимими документами у відповідача не було, тому дії відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУ юстиції в Рівненській області щодо прийняття такої постанови є протиправними. Позовні вимоги про визнання дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області щодо закінчення виконавчого провадження ВП №50240591 протиправними та визнання протиправною Постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №50240591 слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про скасування Постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №50240591, суд зазначає, що фактично Постанова вже скасована, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення з Відповідачів завдані Позивачу моральні та матеріальні збитки за невиконання судових рішень в розмірі десяти тисяч гривень, суд зазначає наступне.

У ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що завдана майнова шкода полягає у тому, що позивач не мала змогу працевлаштуватись протягом всього часу саме через відмову їй у наданні статусу безробітної.

Так, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Приписами ст.71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що Відповідачами ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, Позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю зазначених суб'єктів владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, Позивачем також не надано.

Отже, з огляду на викладене, позов у вказаній частині також не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності та неправомірних дій Гощанського РЦЗ та згідно до ст. 267 КАС України стягнення за умисне невиконання судових рішень штрафу в розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат відповідно до рішення суду. В даному випадку суд звертає увагу на те, що за правилами ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат. При цьому положення ст.267 КАС України, не передбачають обов'язку суду щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку судом, який вирішив справу по суті, а саме, Житомирським апеляційним адміністративним судом не було зобов'язано суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, а отже і притягнути Відповідачів до відповідальності у вигляді штрафу за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суд не може, оскільки судовий контроль за виконання судового рішення не встановлювався.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за умови, якщо судовий контроль не встановлений на момент постановлення рішення, вимоги ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання Відповідачів виконати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду 20.06.2016 року в повному об'ємі, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Так, згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов'язковості судових рішень закріплений також і у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Однак, як встановлено судом під час розгляду справи Гощанським районним центром зайнятості Рівненської області не було дотримано указаних вище вимог закону та не виконано рішення суду, що набрало законної сили.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на Україну, неодноразово звертав увагу, на наявність численних аналогічних порушень Конвенції у зв'язку з невиконанням або надмірною тривалістю виконання в Україні остаточних рішень національних судів про відшкодування та у зв'язку з відсутністю ефективних національних засобів юридичного захисту щодо таких порушень, були винесенні численні рішення в подібних справах проти України.

Тривале невиконання судових рішень в цілому на території України призвело до ухвалення «пілотного» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Де ЄСПЛ зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 вказаного рішення від 15 жовтня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Предметним в даній ситуації є також рішення по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, де у п. 40 ЄСПЛ зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Крім того, як зазначає Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 26.12.2003 року №4 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вказав, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Отже, для повного захисту порушених прав та інтересів Позивача та із врахуванням того, що судом в повній мірі встановлено неправомірність дій Відповідачів, щодо невиконання законного рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2017 року та порушення Відповідачами основоположних, передбачених Конституцією та іншими законодавчими актами, прав ОСОБА_4, суд вважає за необхідне також задовольнити вимогу про зобов'язання виконати рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року в повному обсязі та ще раз звертає увагу Відповідачів у справі, що ОСОБА_4 тривалий час намагається довести свою правоту у суді, яка була і є очевидною. Останнє судове рішення Гощанський РЦЗ не оскаржив, погодившись з неправомірністю своїх дій.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 належить до часткового задоволення, а саме: слід визнати дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області щодо закінчення виконавчого провадження ВП №50240591 протиправними; визнати протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №50240591; визнати протиправною бездіяльність Гощанського районного центру зайнятості щодо невиконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року та зобов'язати Гощанський районний центр зайнятості та Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області виконати рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року.

Згідно з частиною 1 статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Позивачем не було надано доказів понесення судових витрат, а відтак ст.94 КАС України не застосовується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області щодо закінчення виконавчого провадження ВП №50240591 протиправними.

Визнати протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №50240591.

Визнати протиправною бездіяльність Гощанського районного центру зайнятості щодо невиконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року.

Зобов'язати Гощанський районний центр зайнятості та Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області виконати рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Звільнити від сплати судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Махаринець Д.Є.