Справа № 813/1240/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7335/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Боровця М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західний Буг» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Західний Буг» до Головного територіального управління юстиції Львівської області, треті особи приватне підприємство «Ротен», ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ПП «Західний Буг» 30.03.2017 звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи приватне підприємство «Ротен», ОСОБА_2, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23395804 від 04.08.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, винесене на підставі договору оренди землі б/н від 15.01.2015, укладеного між ПП «Ротен» та ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем неправомірно здійснено реєстрацію оренди земельної ділянки за іншим орендарем, в той час коли за позивачем така оренда була зареєстрована раніше і відповідно він вважається правомірним орендарем спірної земельної ділянки.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року закрито провадження у даній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ПП «Західний Буг» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що між ПП «Західний Буг» та будь-якими особами відсутній цивільно-правовий спір щодо земельної ділянки, а фактично в цій справі є лише публічно-правовий спір між позивачем та органом владних повноважень щодо вчиненої реєстраційної дії.

При апеляційному розгляді представник позивача підтримав вимоги, наведені у апеляційній скарзі та просила її задовольнити.

Відповідач та треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що спір виник у зв'язку з вчиненням реєстраційної дії щодо земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи та щодо якої укладено договори оренди земельної ділянки.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що є спір про право власності на земельну ділянку, а відтак не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно підп. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 за №1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 даного Закону встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, аналогічна норма міститься в ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 за №161-XIV (в редакції, що діяла на момент укладення позивачем договору оренди земельної ділянки), в якій зазначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи видно, що предметом спору у цій справі є реєстраційні дії із державної реєстрації оренди земельної ділянки за третьою особою, яка не була вільною та зареєстрована раніше за іншим орендарем, тоді як позивач дотримується протилежної позиції і вважає, що він вважається правомірним орендарем даної земельної ділянки на законних підставах.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках

Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку дослідження законності реєстраційних дій, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією права власності на землю.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західний Буг» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року про закриття провадження у справі №813/1240/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 18.09.2017