Справа № 806/2251/17
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м.Житомир справа № 806/2251/17

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Матвєєва В.К.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації, в якому просить зобов'язати відповідача видати йому посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та має посвідчення 4 категорії, громадянина який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Згідно експертного висновку №1547 від 30.03.2015 захворювання, яке має позивач, визнане як пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС у зв'язку з чим йому надано другу групу інвалідності, яка пов'язана з впливом аварії на ЧАЕС. Зазначив, що недоброякісне утворення утворилося в 2014 році до прийняття Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VII, тобто в момент дії Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який передбачав надання йому посвідчення І категорії як проживаючому в зоні посиленого радіологічного контролю. У зв'язку з викладеним, Житомирською обласною державною адміністрацією було повідомлено про відсутність правових підстав встановлення статусу та видачі посвідчення позивачу, оскільки згідно Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII визначення зони посиленого радіоекологічного контролю виключено. На підставі зазначеного позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав на отримання відповідного посвідчення.

Позивач і представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що посвідчення категорії 4 видане ОСОБА_1 втратило чинність, тому він також втратив статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також зазначив, що відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VII (чинний з 01.01.2015) абз.5 ч.2 (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено, тому ОСОБА_1 не може на даний час проживати в зоні посиленого радіоекологічного контролю, оскільки такої зони більше немає. Крім того, ні на момент огляду в Житомирській обласній МСЕК -1 ні на даний час позивач не мав та не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому як наслідок до позивача неможливо застосувати норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Заслухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Встановлено, що позивач є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення 4 категорії виданого Житомирською обласною державною адміністрацією 12.12.2005 року Серія В-П №432353.

Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13165 ОСОБА_1 10.06.2014 року поступив до стаціонару Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з діагнозом рак прямої кишки (Са) у зв'язку з чим йому було зроблено операцію по видаленню онкопухлини. (а.с.10)

Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС було складено експертний висновок ОСОБА_1 від 30.03.2015 №1547 де встановлено діагноз :Cr середньо - ампулярного відділу прямої кишки, ст.I, кл. гр. II. та зазначено, що захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.(а.с.7)

Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 30.04.2015 до 01.05.2020, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісію серії 12ААА №213083 від 19.05.2015.(а.с.11)

Листом про розгляд подання Ємільчинської районної державної адміністрації щодо визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення від 30.06.2017 року № 3037/362-17 Житомирською обласною державною адміністрацією було повідомлено, що на даний час відсутні законодавчо обґрунтовані підстави визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення. В обґрунтування вказаної відмови, зазначено що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено.

Не погоджуючи із такими діями відповідача та вважаючи, що він має право на оформлення та видачу відповідного посвідчення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII), особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема: потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В силу приписів статті 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

За змістом наведених правових норм, до категорії 1 відносяться:

1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою;

2) інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою;

3) хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Частиною першою статті 65 Закону № 796-XII визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Згідно зі ч. 3 ст. 65 Закону № 796-XII, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 65 Закону № 796-XII).

У відповідності до абз. 1 п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідачів із відповідними заявами, далі - Порядок), інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія ОСОБА_4 цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" і "Постраждалий від Чорнобильської катастрофи" (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. N 135 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68, число 34, с. 7; 1998 р., N 19, ст. 681), з тимчасовими вкладками затвердженого цією постановою зразка для осіб, які станом на 1 жовтня 1998 р. не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року.

Згідно зі абз. 9 п. 10 Порядку, видача посвідчень провадиться інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Аналіз вищезазначених норм свідчить на користь висновку, що позивачу, у даному випадку, для отримання посвідчення особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 законодавством визначено дві умови, а саме: наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи; встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня (тобто на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи) або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Судом встановлено, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отож, у розумінні Закону №796 ОСОБА_1 є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи.

Водночас суд зазначає, що, дійсно, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", в яких зона посиленого радіоекологічного контролю визнавалася як одна із зон радіоактивно забруднених територій, виключено.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, суд дійшов переконання, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015. Жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Відтак, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Таким чином суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Також суд звертає увагу на те, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII не містить положень, які б установлювали, що раніше видані посвідчення осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, є недійсними.

Отже, отримане позивачем у 2005 році посвідчення потерпілого категорії 4 на момент розгляду справи судом є діючим і зберігається за ним, а тому на момент звернення про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_1 мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

За наведених обставин, твердження представника відповідача, зазначене у запереченні про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена, тому він втратив статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи є безпідставним.

Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у запереченні стосовно того, що на момент огляду МСЕК позивач не мав статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки, як встановлено вище судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію. Факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015 не має правового значення для вирішення питання про встановлення йому статусу потерпілого 1 категорії.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач належить до осіб, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають право на встановлення категорії 1 потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримання відповідного посвідчення.

Стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija et Hiro Balani c. Espagne) від 9 грудня 1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980).

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13)

Здійснивши системний аналіз правових норм та наявних у матеріалах справи доказів суд зазначає, що у позивача, під час постійного проживання на території посиленого радіоекологічного контролю виникло захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, а саме рак середньо - ампулярного відділу прямої кишки та на підставі чого у ОСОБА_1 виникло законне сподівання щодо його соціального захисту.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, виконати завдання суду щодо здійснення правосуддя на засадах верховенства права із забезпеченням при цьому кожній особі права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод неможливо без розуміння суддями змістовного наповнення поняття прав та свобод людини, що є умовами і засобами, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 "Про незалежність судової влади" суди та судді у своїй діяльності не завжди керуються виключно Конституцією та законами України, піддаються протиправному впливу посадових осіб органів державної влади, субєктів політичної діяльності, допускають безкарне втручання у вирішення судових справ, що завдає істотної шкоди демократичному конституційному ладу, правам і свободам громадян, інтересам суспільства та держави. Совість, чесність, честь, гідність, професіоналізм є головними моральними орієнтирами у відправленні правосуддя.

Крім того, відповідачем самостійно зазначено у запереченнях, що керівництво обласної державної адміністрації ініціювало перед Верховною Радою України, народними депутатами України від області, Міністерством соціальної політики України внесення змін в Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо врегулювання питання видачі посвідчень 1 категорії особам, які постійно проживали або постійно працювали чи постійно навчалися на території, яка до 01.01.2015 року була віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю , за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в цій зоні не менше чотирьох років.

Тобто, відповідачем фактично визнається необхідність видачі таким громадянам посвідчення 1 категорії з метою забезпечення належного соціального захисту даної категорії громадян та недопущення загострення соціальної напруги, проте у зв'язку з відсутністю правового регулювання вищезазначеного питання, дана категорія постраждалого населення втратила своє право на отримання пільг та компенсаційних виплат, передбачених законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, суд зазначає, що прогалини у національному праві не дають позивачу можливості, який має тяжке захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, на справедливий соціальний захист держави, що є порушенням прав людини та громадянина.

У відповідності до абз. 3 п. 10 Порядку, видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Згідно зі абз. 20 п. 10 Порядку, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Беручи до уваги викладене, ураховуючи встановлений у судовому порядку факт відмови відповідача в оформленні посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача видати таке посвідчення.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Житомирську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 18 вересня 2017 р.