Справа № 813/918/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6466/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Чигер І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НАТАЛКА-СІТІ до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2017 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі рішення про результати розгляду первинної скарги №285/10/15-32-10-01-07 від 31.01.2017 р. та Акту про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №3556/14-02/31068954 від 09.11.2016 є протиправним, оскільки висновки Акту перевірки суперечать фактичним обставинам справи. Зазначає, що ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» мало право застосовувати пільгову ставку податку при виплаті доходу у вигляді відсотків на користь банку-нерезидента. Позивач зазначив, що податковий орган неправильно протлумачив терміни, які наведені в Договорі про надання кредиту для рефінансування торгового центру ТОВ Наталка-Сіті» від 06.06.2008 р., у результаті чого дійшов хибного висновку про наявність інших сторін договору, які можуть бути бенефіціарами по нарахованих відсотках. Просив позов задоволити.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № НОМЕР_1 від 22.02.2017 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС в Одеській області. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2008 року між ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ», в якості Позичальника, ТОВ «МЕГА ТРЕЙД КОМПАНІ», в якості Поручителя, ОТП БАНК НІРТ. (OTP BANK NYRT.), в якості Організатора, ОСОБА_1, ОСОБА_1 забезпечення, Первісного Кредитора та АТ «ОТП БАНК», в якості Банку-Держателя рахунку було укладено Договір про надання кредиту для рефінансування торгового центру Наталка-Сіті від 06.06.2008 р. Згідно п.1.1. договору ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» отримало кредит в сумі 23 000 000 дол. США.

Відповідно п.1.4. Договору кредиту якщо в будь-який час існує тільки один (1) Кредитор в якості сторони даного Договору, то всі посилання в Договорі на «Кредиторів». «Первісних кредиторів», «Мажоритарних кредиторів» вважаються і трактуються як посилання на такого Кредитора.

Згідно Додатку 1 «Кредитори» до Договору кредиту єдиним кредитором визначено «OTP BANK NYRT». Інших осіб, окрім «OTP BANK NYRT», які є кредиторами чи мають право на отримання виплат згідно Договору, Договором не передбачено.

Так, 12 серпня 2011 року між ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ», в якості Позичальника, ТОВ «МЕГА ТРЕЙД КОМПАНІ», в якості Поручителя, ОТП БАНК НІРТ. (OTP BANK NYRT.), в якості Організатора, ОСОБА_1, ОСОБА_1 забезпечення, Первісного Кредитора та АТ «ОТП БАНК», в якості Банку-Держателя рахунку було укладено Додатковий договір до Договору про надання кредиту для рефінансування торгового центру Наталка-Сіті від 06.06.2008 р.

15 серпня 2013 року було укладено Першу додаткову угоду до Договору про надання кредиту для рефінансування торгового центру Наталка-Сіті від 06.06.2008 р. між тими ж сторонами. Даними додатковими угодами також не передбачено жодних інших сторін, уповноважених на отримання виплат за кредитом, окрім ОТП БАНК НІРТ. (OTP BANK NYRT.)

На виконання умов договору про надання кредиту для рефінансування торгового центру Наталка-Сіті від 06.06.2008 р. ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» перераховувало відсотки за користування кредитними коштами на користь нерезидента «ОТП БАНК НІРТ. (OTP BANK NYRT.)» у період, що перевірявся, згідно платіжних доручень на загальну суму 1 140 013,1 дол. США, в тому числі у 2015 році у сумі 781 182,1 дол. США та у першому півріччі 2016 року у сумі 358 830,91 дол. США.

Як зазначено в Акті перевірки та підтверджено позивачем, ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» застосовувало знижену ставку податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 10% згідно Конвенції між Україною і Угорською Республікою про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 19.05.1995 р., ратифікована Україною 23.04.1996 р.

ТОВ «НАТАЛКА-СІТІ» було представлено до перевірки та подано суду сертифікати резиденції від 28.01.2015 року та 29.02.2016 року легалізовані та перекладені відповідно до законодавства України, які підтверджують, що «ОТП БАНК НІРТ. (OTP BANK NYRT.)» є резидентом Угорщини.

На запит позивача, OTP BANK NYRT надав лист від 27.03.2017 року, в якому підтверджує, що він є регульованою та зареєстрованою фінансовою банківською установою відповідно до законодавства Угорщини; діяв від власного імені, як при видачі кредиту, так і весь подальший період; є бенефіціарним власником отриманих відсотків.

Згідно п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Між Україною і Угорською Республікою підписана Конвенція про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 19.05.1995 р., ратифікована Україною 23.04.1996 р. (далі Конвенція). Відповідно до ст. 11 Конвенції між Україною і Угорською Республікою про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись у цій другій Державі. Однак, такі проценти можуть також оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10 відсотків від загальної суми процентів. Компетентні органи Договірних Держав за взаємною згодою встановлюють спосіб застосування такого обмеження.

Згідно з п. 103.2. ст. 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 ст. 103 ПК України.

Пунктом 103.3. статті 103 ПК України передбачено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Разом з тим, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Відповідно до п. 103.4. ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Так, в п. 103.5. ст. 103 ПК України зазначено, що довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відтак, положення чинного податкового законодавства надають право платнику податку застосовувати зменшену (пільгову) ставку податку на прибуток іноземних юридичних осіб у разі, якщо в платника наявна легалізована (апостильована) довідка (сертифікат) про резидентський статус нерезидента та, якщо нерезидент є бенефіціарним власником таких доходів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до перевірки належним чином легалізовані (апостильовані та перекладені) сертифікати резиденції. Україна та Угорська Республіка є учасниками Конвенціїї, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р., а тому проставлення апостилю є достатнім для визнання юридичної сили зазначених документів на території України.

Згідно з п. 7 ІІ розділу Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 - податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

При цьому у разі отримання вищезазначених рішень структурним підрозділом, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції контролюючого органу, або відповідальною особою, визначеною керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечується надання такого рішення структурному підрозділу, яким складалось попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 1 робочого дня, що настає за днем його отримання.

Стосовно тверджень позивача про те, що податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДФС в Одеській області, а не ДПІ у Київському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, що є порушенням п. 7 ІІ розділу Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, то суд не бере їх до уваги, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 р., який набрав чинності 01.01.2017 року, внесено зміни в ст. 19-1 Податкового кодексу України та доповнено Кодекс статтею 19-3, якими, зокрема, передано повноваження винесення податкових повідомлень-рішень від податкових інспекцій до Головних управлінь Державної фіскальної служби областей (територіальних органів контролюючого органу).

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року у справі №813/918/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 14.09.2017 року