Справа № 750/5794/17
Суддя: Логвіна Т. В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/5794/17
Провадження № 2-а/750/846/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Логвіної Т.В.,

при секретарі - Примак Т.В.,

за участю позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, пов'язану з невиплатою пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 року по 16.09.2016 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.04.2015 року по 16.09.2016 року.

Також просить поновити строк для звернення до суду, оскільки такий пропущений ним з поважних причин у зв'язку з тим, що він дізнався про порушення свого права лише у червні 2017 року з листа відповідача від 09.06.2017 року № 865/09/М-12.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України №302/94-ВР від 20.12.1994 року позивача обрано на посаду судді військового місцевого суду Чернігівського гарнізону та призвано на військову службу, яку він проходив спочатку в названому суді, а потім у військовому суді Київського гарнізону до 26.07.2007 року коли був обраний суддею апеляційного суду Чернігівської області, де на вказаній посаді працював до 16 вересня 2016 року.

Наказом заступника МО України №136 від 26.07.2007 року позивача було звільнено в запас за пунктом 67 підпунктом "Б" (за станом здоров"я) відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України і 31 липня 2007 року виключено із списків особового складу військового місцевого суду Київського гарнізону та відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 1992 року позивачу призначена пенсія в розмірі 2958 грн. яку він отримував до квітня 2015 року.

На звернення до Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області про виплату заборгованості по пенсії, 09.06.2017 року Управління надіслало позивачу листа, в якому відмовило у виплаті заборгованості, посилаючись на те, що пенсія виплачена включно по 31 березня 2015 року однак, з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIII. Цим законом внесено зміни до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України „Про державну службу", „Про прокуратуру". „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. У зв'язку із зазначеними змінами відповідач не здійснював виплату призначеної пенсії починаючи з 01.04.2015 по 16.09.2016 року.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав, та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10- рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Згідно рішення Конституційного Суду України 4-рп/2016 від 29.06.2016 визнано, що обмеження щодо отримання призначених пенсій та довічного грошового утримання суддями України суперечать частині першій статті 8, статті 21, частинам першій, п'ятій статті .1.26, статтям 150, і 52 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, в частині стверджувального порушення статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу зазначив, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 41 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Конституційний Суд України в рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнав такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення Закону України від 24.12.2015 року №911-УПІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262- ХІЇ, а саме - першого речення частини першої ст.54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, запроваджені Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII

тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України „Про судоустрій та статус суддів" суперечать: статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат; статтям 17, 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і щодо призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, оскільки порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п"ятою ст. 17 Конституції України.

Враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, а пропущений позивачем строк звернення до суду підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 94, 162, 158 - 163, 186 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, пов'язану з невиплатою пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 року по 16.09.2016 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.04.2015 року по 16.09.2016 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 грн. у відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку ч. 1 та 2 статті 186 КАС України.

Суддя: