Справа № 749/995/17
Суддя: Шаповал З. О.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/995/17
Номер провадження 2-а/749/80/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м.Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.

за участю секретаря Мирошниченко А.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2, Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, 22 серпня 2017 року звернувся до Щорського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до інспектора Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області, Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказує на те, що мав при собі посвідчення водія, яке пред`явив інспектору Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2, однак вказаний інспектор проігнорував доводи позивача та притягнув його до відповідальності. Вважає, що інспектором порушено його право на захист, оскільки розгляд справи проводився на місці зупинки. Крім того не складено протокол, а відразу винесено спірну постанову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 (далі - Позивач) позовні вимоги підтримав та пояснив, що 18.08.2017 року о 17-10 годин за адресою м. Сновськ, вул.. 30 років Перемоги, 2 біля приміщення Сновського ВП він просто сидів за кермом автомобіля та до нього підійшов працівник внутрішньої безпеки запитав у нього службове посвідчення, посвідчення водія та медичну картку, після чого він почав шукати посвідчення водія та медичну картку, через декілька хвили працівник внутрішньої безпеки повідомив позивача про те, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Позивач пояснив, що сидів за кермом службового транспорту і нікуди не збирався їхати та дуже розхвилювавшися відійшовши від автомобіля почав телефонувати додому, оскільки припускав, що можливо, насправді забув посвідчення водія вдома. В телефонній розмові позивачу повідомили, що посвідчення водія дома немає. Після чого позивач повернувся до автомобіля та знайшов посвідчення водія в сумці від ноутбука, яка лежала на задньому сидінні. Працівнику служби внутрішньої безпеки повідомив, що знайшов посвідчення в сумці на задньому сидінні, однак працівник відмовився пройти до автомобіля. Через деякий час приїхав інспектор ОСОБА_2 та почав складати відносно позивача постанову, позивач намагався йому пояснити, що посвідчення водія він має при собі, однак інспектор ОСОБА_2 не взяв до уваги пояснення позивача. На запитання суду позивач пояснив, що посвідчення водія він знайшов за п"ять максимум десять хвилин.

У судовому засіданні інспектор ОСОБА_2 (далі - Відповідач) позовні вимоги не визнав, однак пояснив, що в той час він знаходився на іншому кінці міста та його викликали для складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Після прибуття на місце у позивача було при собі посвідчення водія, факт керування позивачем автомобілем інспектор ОСОБА_2 взагалі не бачив.

У судовому засіданні представник Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області (далі - Відповідач 2) відсутній, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень не надходило.

Суд, вислухавши позивача та відповідача дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Постановою інспектора Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2від 16.08.2017 року серії БР №933067 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач визнаний винним в тому, що 16.08.2017 року о 17 год. 10 хв., в м.Сновськ по вулиці 30 років Перемоги керував автомобілем ВАЗ - 2107, реєстраційний номер 25 0013 та не мав при собі посвідчення водія, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (стаття 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395).

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже твердження позивача відносно того, що відповідач повинен був скласти протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності не заслуговує на увагу.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 цього ж Розділу передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ - 2107, реєстраційний номер 25 0013 та не мав при собі посвідчення водія. Тобто порушено п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак відповідно до Правил дорожнього руху водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

З наведеного вбачається, що підставою притягнення до адміністративної відповідальності є саме керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У судовому засіданні позивач заперечував факт керування транспортним засобом та наголошував на тому, що посвідчення водія було в автомобілі (сумці від ноутбуку). Відповідач також проти вказаного не заперечував, оскільки в той час перебував на іншому кінці міста, а коли приїхав за викликом посвідчення водія у позивача було в наявності.

Отже єдиним документом, який підтверджує винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є постанова відповідача, яку суд не може взяти до уваги, оскільки дана постанова є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачами не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесеної відповідачем постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами покази, враховуючи, що відповідачами не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дій відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 933067 від 16.08.2017, прийнятої відповідачем відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого спірна постанова підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача в частині закриття провадження по справі, то слід зазначити, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідності до ст. 284 КУпАП, орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить рішення, одним з яких є закриття справи. Постанови про закриття справи виноситься за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу, в тому числі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки способом захисту прав та інтересів особи у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у адміністративній справі належить до компетенції органу, який відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення наділений таким правом, у даному випадку це відноситься до компетенції відповідача, тому суд вважає що вимоги позивача щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з тим, що рішення винесено органом до компетенції якого дана територія не відноситься не підлягають задоволенню, оскільки позивачем визначено спосіб захисту порушеного права, який не передбачений чинним законодавством.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 17, 18, 41, 70, 71, 159, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2, Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови- задовольнити частково.

Постанову інспектора Сновського ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2від 16.08.2017 року серії БР №933067 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Щорський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя З.О. Шаповал