Справа № 442/3459/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року№ 876/8513/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПСЗН Дрогобицької РДА, в якому (з врахуванням збільшення позовних вимог) просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2017 роки; 2) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 5360 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.07.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 11.07.2017 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій (ветеранам війни) у 2016 р. і 2017 р. слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р., а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Статтею 12 цього Закону передбачено, що розмір щорічної грошової допомоги до 05 травня повинен становити 5 мінімальних пенсій за віком.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 11.07.2017 року та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій.

У 2016 році позивачеві виплачена щорічна разова грошова допомога до 05 травня у розмірі 920 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с. 11).

Позивач 21.03.2016 р. звернувся до відповідача із заявою про виплату разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком в сумі 4730 грн. за 2016 р. (а.с. 10).

На своє звернення позивач отримав лист-відповідь від 24.03.2017 р. № 869, в якому зазначено, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня виплачується в розмірі, який визначається постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» і становить 920 грн. (а.с. 12-13).

Крім цього, у 2017 році позивачеві виплачена щорічна разова грошова допомога до 05 травня у розмірі 1200 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Однак, пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює…у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

Отже, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році та до 5 травня у 2017 році розмір зазначеної допомоги визначався Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання щодо розміру разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році та до 5 травня у 2017 році слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Тому, з 01.01.2015 року Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» припинені дії норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині, яка, зокрема, стосується розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії Управління соціального захисту населення на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2017 р. у розмірі 1200 грн. були правомірними.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викликана не протиправними діями Управління соціального захисту, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім цього, слід врахувати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня. Конституційний Суд України виходив із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права, обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України. Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України.

З врахуванням наведеного, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік позивачу правомірно виплачена у розмірі, встановленому постановою КМ України, а отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволення позову обґрунтований в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії за 2016 рік, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розглядувану разову грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 920 грн. за 2016 рік позивач отримав до 05 травня 2016 року.

Із позовними вимогами про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня за 2016 рік позивач звернувся до адміністративного суду - 10.05.2017 року, що підтверджується вхідним штампом суду першої інстанції.

Про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із вимогами за 2016 рік, позивачем не наведено і судом не знайдено підстав для визнання таких причин пропуску строку поважними.

Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовних вимог за 2016 рік.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 11.07.2017 року слід скасувати та прийняти нову постанову суду про залишення без розгляду частини позовних вимог та відмову в задоволенні решта позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії за 2016 рік - залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії за 2017 рік - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2017 року