Справа № 308/5434/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8919/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення; зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи в Ужгородському торговельно-економічному коледжі Київського національного торговельно-економічного університету на посаді завідувача відділення з 01 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року та з 15 квітня 2009 року по день призначення пенсії за віком; зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги. Зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посаді завідувача відділенням Ужгородського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету. Зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом та день призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що листом управління ПФУ від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач відмовив йому у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до положень пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій, з тих підстав, що посада завідувача відділенням Ужгородського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету (далі Ужгородський технікум), яку позивач обіймав з 01 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року та обіймає з 15 квітня 2009 року по час призначення пенсії за віком, не входить в перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначених постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) від 04.11.1993 року № 909.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 08 серпня 1979 року по 03 жовтня 1988 року працював вчителем середньої школи № 11 м. Ужгорода, з 03 жовтня 1988 року по 07 березня 2003 року директором ЗОШ № 8 м. Ужгорода, з 11 березня 2003 року по 28 січня 2008 року директором гімназії м. Ужгорода, з 29 січня 2008 року по 28 серпня 2008 року вчителем математики гімназії м. Ужгорода, з 01 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року завідувачем відділення Ужгородського технікуму, з 14 квітня 2009 року по 14 квітня 2009 року директором гімназії м. Ужгорода і з 15 квітня 2009 року по теперішній час завідувачем відділення Ужгородського технікуму, який 01 квітня 2013 року перейменовано на Ужгородський торговельно-економічний коледж КНТЕУ.

Також встановлено, що позивач будь-яких пенсій раніше не отримував, а 23 лютого 2017 року досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV, і управління Пенсійного фонду України призначило йому пенсію за віком.

Пунктом 7. 1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-ІV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Зі змісту закону випливає, що право на грошову допомогу мають особи, які досягли пенсійного віку, їм призначено пенсію за віком, до цього вони не отримували будь-яку пенсію, вони працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років) на таких посадах.

Підстави призначення, передбаченої Законом № 3668-VІ, грошової допомоги та механізм її виплати врегульований підзаконними актами. Зокрема, «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», затвердженим постановою КМ України від 23.11.2011 року № 1191.

Згідно пункту 2 «Порядку» до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Встановлено, що посада завідувача відділенням навчального закладу (Ужгородського комерційного технікуму), яку позивач обіймав з 01 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року і яку обіймає з 15 квітня 2009 року по теперішній час не міститься в «Переліку № 909», що стало підставою для управління ПФУ відмовити позивачу у виплаті грошової допомоги.

Разом з тим, судом встановлено, що посада завідувача відділенням навчального закладу, яку обіймає позивач, є педагогічною, дає йому право на пенсію за вислугу років (п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ) і входить в перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджених постановою КМ України від 14.06.2000 року № 963 у тексті якої слово «завідуючий» в січні 2004 року замінено словом «завідувач» (постанова КМ України від 14.01.2004 року № 40).

Крім цього, належними доказами встановлено, що позивач крім обов'язків завідувача відділення має педагогічне навантаження (викладає математику та вищу математику) і періодично проходить атестації педагогічних працівників.

Зокрема, згідно атестаційних листів від 07 квітня 2011 року, 14 квітня 2016 року та від 20 березня 2017 року йому присвоєно кваліфікаційну категорію - «спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання - «викладач - методист».

Таким чином період роботи позивача на посаді завідувача відділенням навчального закладу, відповідно до ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, підлягає зарахуванню позивачу в стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, на день призначення пенсії за віком позивач досяг пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримував та мав страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років) понад 37 років, а тому при призначенні пенсії за віком мав право отримати грошову допомогу передбачену Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року в справі № 308/5434/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський

Повний текст судового рішення виготовлено 18 вересня 2017 року.