Справа № 817/451/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7953/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 817/451/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання неправомірними дій та бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, просив, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.12.2016:

визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення законних інтересів кредиторів і вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», а також не забезпечення фінансової стабільності банківської системи, частиною якої є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», що є порушенням ст.55 Закону України «Про Національний банк України»;

визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України щодо не проведення перевірки ділової репутації та походження коштів на придбання пакету акцій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», невжиття належних заходів впливу у зв'язку з придбанням істотної участі в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», невжиття належних заходів щодо впливу в зв'язку з придбанням істотної участі в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та не притягнення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та його посадових осіб до адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення законодавства щодо запобігання та протидію відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, невжиття заходів щодо перевірки бездоганної ділової репутації осіб, які здійснюють управління та контроль суб'єктів первинного фінансового моніторингу;

визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі проведеної перевірки, складеного звіту про інспектування ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та встановленої рейтингової оцінки CAMELS, що призвело до стійкої фінансової неплатоспроможності ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»;

визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України щодо проведення операцій РЕПО без проведення перевірки платоспроможності ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та всупереч вжитим заходам впливу;

визнати неправомірною діяльність Національного банку України щодо не проведення планової виїзної перевірки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з питань фінансового моніторингу протягом більше ніж 2 роки, що призвело до неконтрольованого виведення грошових коштів та банкрутства ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»;

визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку щодо не виплати всієї суми вкладу та зобов'язати виплатити ОСОБА_2 всю суму вкладу в сумі 13098,35 доларів США;

визнати протиправною бездіяльність Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо не включення в реєстр кредиторів ОСОБА_2 та не виплати заборгованості, залишку вкладу в сумі 13098,35 доларів США.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2016, із занесенням в журнал судового засідання, залучено в якості співвідповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 справу передано на розгляд Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог до Національного банку України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить такі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що особа, яка є вкладником банку, до прийняття НБУ рішення про його ліквідацію, може мати законне сподівання на відновлення його платоспроможності шляхом, зокрема, вжиття НБУ відповідних заходів реагування та на захист її майнового права на вклад. Вказує, що до 17.12.2015 мав законні сподівання щодо відновлення платоспроможності банку і не міг бути обізнаний в повній мірі щодо фінансового становища банку і всіх заходах реагування, застосовуваних НБУ, а отже перебіг строку звернення з адміністративним позовом у цій справі слід рахувати саме з вказаної дати. Зазначає, що дізнався про порушення своїх прав 04.11.2015, а тому не пропустив шестимісячний строк, встановлений ст.99 КАС України, оскільки звернувся до суду за захистом своїх прав 28.03.2016.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представники інших учасників процесу щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 №171, згідно з яким з 18.09.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Фінанси та Кредит» згідно зі статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, що діяла на дату віднесення ПАТ «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, не пізніше наступного дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України». На офіційному сайті Фонду (http://www.fq.gov.ua) 17.09.2015 розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Фінанси та Кредит», а в газеті «Голос України» 24.09.2015, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з 18.09.2015 позивач дізнався та повинен був дізнатися про запровадження тимчасової адміністрації АТ «Фінанси та Кредит».

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Статтею 104 КАС України передбачено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з п.5 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Відтак законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів справи встановлено, що 20.03.2017 представником Національного банку України за довіреністю в суд першої інстанції подано заяву про залишення адміністративного без розгляду (в частині до Національного банку України), яка мотивована тим, що після 02.10.2013 позивач неодноразово звертався до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогами про повернення вкладу та процентів, а отже порушення його прав та інтересів позивачу було відомо за кілька років до подання позову. Позивач звернувся до суду 28.03.2016 року поза межами шестимісячного строку встановленого статтею 99 КАС України, при цьому не наведено жодних поважних причин пропуску встановленого строку (т.2 а.с.27-28).

Як вбачається з позовної заяви вимоги до Національного банку України як суб'єкта владних повноважень зумовлені бездіяльністю такого, яка, на переконання позивача, полягала у не проведенні перевірки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», невжитті адекватних, негайних та рішучих дій, неприйнятті своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» внаслідок чого банк був доведений до стану неплатоспроможності через що постраждав позивач.

Водночас, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач вказує, що про порушення своїх прав дізнався 04.11.2015, коли на його поточний рахунок в Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» було перераховано 200 000 грн., що підтверджено долученою до матеріалів справи копією заяви про перерахунок готівки (т.1 а.с.11).

Вказане стало підставою для звернення позивача із листами до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо виплати коштів за договором банківського рахунку/банківського вкладу.

Листом Національного банку України від 27.11.2015 №61-04023/93061 ОСОБА_2 повідомлено про передачу поданого ним звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 а.с.56).

Листом від 14.12.2015 №3-037310/24106 Тимчасова адміністрація ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомила позивача, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 №171 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». При цьому вказано, що про умови та порядок виплат за договорами банківського рахунку/банківського вкладу заявник може ознайомитись додатково на офіційному сайті Фонду - www.fg.gov.ua, на офіційному сайті Банку - www.fcbank.com.ua та у відділеннях Банку (т.1 а.с.57).

Згідно з листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.12.2015 №21-036-57013/15, скерованим позивачу за результатом розгляду його звернень до Національного банку України, ОСОБА_2 повідомлено, що вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму 200 000 гривень, виплачену Фондом, відповідно до п.4 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задовольняються за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, у разі подання відповідної заяви кредитором до Банку протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. З 04.11.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочало виплату коштів (т.1 а.с.58).

Як зазначено в позовній заяві та апеляційній скарзі до отримання вказаних листів позивач жодної інформації про фінансове становище банку, віднесення такого до категорії неплатоспроможних та про запровадження тимчасової адміністрації не отримував, а інтернетом не користується.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до умов Договору №6364/3-13 від 02.07.2013 Банк взяв на себе зобов'язання щодо прийняття на збереження вкладу, зарахування його на рахунок, своєчасного нарахування та виплати процентів на умовах передбачених договором, а тому позивач, як сторона зазначено договору (вкладник), обґрунтовано розраховував на належне виконання Банком взятих на себе зобов'язань та не мав підстав для сумнівів щодо платоспроможності такого.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при прийняття оскаржуваної ухвали не надано оцінки наведеним обставинам, не надано оцінки покликанню позивача в позовній заяві на те, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений з покликанням на момент отримання ОСОБА_2 відшкодування коштів за вкладом у розмірі 200000 гривень - 04.11.2015 та до моменту подання позовної заяви - 28.03.2016.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, висновки суду щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовом ґрунтуються на суб'єктивних припущеннях не підтверджених належними та допустимими доказами.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.1 ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження).

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до положень ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вказані законодавчі положення, аналізуючи позовну заяву та додані до неї матеріали суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції не надав належну оцінку всім обставинам у справі та прийшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 817/451/16 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик

Повний текст Ухвали складено 18.09.2017