Справа № 609/558/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9147/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Кременецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кременецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про порушення права на соціальний захист,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Кременецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Управління) з вимогами визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати їй раніше призначеної пенсії за віком починаючи з 01.01.2017 та зобов'язання Управління відновити з 01.01.2017 їй виплату пенсії за віком, раніше призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.09.2017 їй призначено пенсію за віком згідно норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У відповідності до даного призначення нею як пенсіонером за віком у березні місяці 2015року отримано вищеозначену пенсію в повному об'ємі, але з квітня місяця 2015року припинено виплату. Тому 18.05.2016 вона звернулася з позовною заявою до суду. Постановою Шумського районного суду від 26.05.2016 по справі 609/541/16-а позов задоволено, однак Львівським апеляційним адміністративним судом 28.09.2016 у дані справі ухвалено постанову, якою суду зобов'язано Управління відновити нарахування та виплату їй пенсії за віком починаючи з 18.11.2015 без обмеження строку. Однак в лютому 2017 року виплата пенсії призупинена. А тому звернулася до відповідача із заявою за роз'ясненням про причину припинення виплати пенсії за віком. Листом від 07.03.2017 за № 7/Л-11 Управління повідомило, що причиною припинення виплати пенсії являється положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому їй як державному службовцю припинено. Вважає таку відмову неправомірною, а тому звернулася за захистом свого права до суду.

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2007 року позов задоволено, оскільки суд прийшов до висновку, що позбавлення позивача з 01.01.2017 права на отримання раніше призначеної пенсії є звуженням її конституційного права на соціальний захист та порушенням цього права.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у своїй позовній заяві позивач вказує, що працює на посаді, передбаченій ЗУ «Про державну службу». Оскільки позивач не є інвалідом ні І, ні ІІ групи, вважає, що при прийнятті рішення про відмову у поновленні виплати пенсії Управління діяло відповідно, у спосіб та на підставі чинного законодавства. Відтак, правових підстав для виплат позивачу пенсії з 01.01.2017 у період роботи на посаді державної службовця немає.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером по віку і з 21.09.2014 перебуває на обліку в Управлінні та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 07.03.2017 за № 7/Л-11 Управління відмовило ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії, повідомивши, що виплати за рішенням суду, яким зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком , продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. У зв'язку з тим, що з 01.01 2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016, яким внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо особливого порядку виплати пенсій в 2017 році пенсіонерам, які займають посади державної служби, визначені Закони України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», правові підстави для виплати йому пенсії в 2017 році відсутні.

Не погоджуючись з таким припинення пенсії, позивач звернулася до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців - інвалідів , прийнятий через 10 років після призначення позивачці вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачу, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачені Конституцією України. При цьому суд врахував, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01 січня 2017 року закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911, який набрав чинності з 01.01.2016 року, ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, зокрема передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 дію ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині зупинення виплати пенсій особам, які займають посади державної служби продовжено до 31 грудня 2017 року.

Таким чином, законодавець з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2016 року тимчасово обмежив виплату пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно до змін до ст.47 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підставою для тимчасової невиплати пенсії є період роботи на посадах та на умовах передбачених серед іншого Законом України «Про державну службу».

Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягали обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Крім того, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Оскільки, позивач працює на посаді та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Управлінням соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 01-14/1543 від 07.06.2017, згідно якої ОСОБА_2 дійсно працює на посаді заступника начальника управління - начальника відділу праці відділу праці Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області, посада якої віднесена до посад державних службовців, а отже дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на позивача в повному обсязі, тому у відповідача не було правових підстав для продовження здійснення виплати спірної пенсії.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставин справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кременецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити.

Постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2007 року у справі № 609/558/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
Р. В. Кухтей
Повний текст виготовлено 12.09.2017р.