Справа № 569/3382/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Рудика Л.Д.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" вересня 2017 р. Справа № 569/3382/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "26" квітня 2017 р. у справі за позовом Начальника Комунального Рівненського ШЕУ автомобільних доріг ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2017 року начальник Комунального Рівненського ШЕУ автомобільних доріг ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив скасувати постанову серії АР № 123352 від 15 лютого 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №123352 від 15 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень - скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП відносно ОСОБА_3 - закрито, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою серії АР № 123352 про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2017 року, яка винесена інспектором роти № 1 батальйону УПП в м.Рівне лейтенантом поліції Смалько Сергієм Сергійовичем, начальника Комунального Рівненського ШЕУ автомобільних доріг ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності ч.1 ст.140 КУпАП та піддано штрафу у розмірі 1020 грн.

Підставою для притягнення до вказаної відповідальності стало те, що позивач, будучи посадовою особою 14 лютого 2017 року в період з 09 год.42 хв. по 17 год. 12 хв. в м.Рівне, по вул.Курчатова від перехрестя вул.Курчатова-Д.Галицького до перехрестя вулиць Енергетиків та Орлова, від перехрестя з вул.Грушевського до буд.№ 97 по вул.Орлова, порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць міста Рівне, а саме не прибрана з проїзної частини "снігова каша" під якою утворився снігово-льодовий накат не оброблений протиожеледними матеріалами, не ліквідована зимова слизькість проїзної частини вулиць у терміни відповідно до вимог ДСТУ 3587-97, не вжив заходів для попередження та запобігання утворення ожеледиці, не здійснив профілактичну обробку дорожнього покриття протиожеледними матеріалами чим порушив п.3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", п.11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ № 198 від 30.03.1994 року п.1.5 ПДР.

Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при винесенні постанови відносно позивача за ч.1 ст.140 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення, інспектором поліції, всупереч вимогам ст.ст.33, 280 КУпАП, не враховано тих обставин, що вчинене ОСОБА_3 правопорушення не заподіяло істотної шкоди правам та інтересам інших осіб. Отже, постанова в частині застосування стягнення у виді 1020 грн. штрафу підлягає скасуваню, а ОСОБА_3 з врахуванням особи порушника, обставин, що пом'якшують його відповідальність, а також обставин скоєння даного правопорушення, на підставі ст.22 КУпАП, слід звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України встановлено, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пункт 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З оглянутих в судовому засіданні суду першої інстанції фото доріг та актів обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14 лютого 2017 року наданого відповідачем на підтвердження правомірності свого рішення, судом встановлено, що на проїзній частині вулиць є "снігова каша" та снігово-льодовий накат не оброблений протиожеледними матеріалами, що підтверджує, що позивач ОСОБА_3 як начальник Комунального Рівненського ШЕУ автомобільних доріг вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП, чим порушив п.1.5 ПДР України.

За таких обставин суд першої інстанції встановив, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, є доведеним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що дана обставина сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.140 КУпАП, порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Згідно з ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення та стягувати їх на місці мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень у випадках, які чітко передбачені нормами цієї статті.

За правилами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ч.1 ст.140 КУпАП України, як і визначення одного з допустимих видів стягнення, за таке правопорушення, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому зміна судом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі № К/9991/28251/11.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята без дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні розовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "26" квітня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Начальник Комунального Рівненського ШЕУ автомобільних доріг ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції вул.Ст.Бандери,14-А,м.Рівне,33028

4 - представнику відповідача: Павлюк Володимир Володимирович - вул. С. Бандери, 14-а, м. Рівне, 33028

5- представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_2.,

- ,