Справа № 308/3190/17
Суддя: Леміш О. М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2І

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 митниці ДФС про скасування як протиправної постанови у справі про порушення митних правил ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 митниці ДФС, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 22.03.2017 року №0073/305000018/17 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1571780,91 (один мільйон пятсот сімдесят одна тисяча сімсот вісімдесят грн. 91 коп.) гривень., провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Позивач свій позов мотивував тим, що 27 грудня 2016 року при вїзді на територію України на автомобілі BMW X5, державний номерний знак Чеської республіки 1SK 2334, який належить йому на праві приватної власності, ним було надано інспектору митної служби паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивачем під час митного контролю на митному посту «Солотвино» було заявлено інспектору митного органу і підтверджено паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що місцем його проживання є Чеська Республіка, м. Плзень. Про постійне місце проживання позивача в Чеській Республіці в паспорті громадянина України для виїзду за кордон вчинено відмітку органом міграційної поліції Чеської Республіки. Після перевірки документів посадовою особою митного органу оформлено вїзд позивача в Україну з транспортним засобом особистого користування в режимі «тимчасове ввезення» на строк до одного року.

В подальшому, 11.01.2017 року на митному посту «Солотвино» ОСОБА_4 митниці на ділянці «виїзд з митної території» при виїзді за межі України громадянина України ОСОБА_3 було затримано головним державним інспектором відділу оперативного реагування №3 управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_4 митниці ДФС ОСОБА_5 та було складено щодо позивача протокол про порушення митних правил. Підставою для складення протоколу про порушення митних правил інспектором було зазначено лист ГУ ДМС України в Закарпатській області від 25.01.2016 року №1145, згідно з яким позивач має місце реєстрації в Україні за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Нижня Апша, вул. Матросова, 18. Окрім того, в протоколі зазначено, що відповідно до листа МЗС України від 03.03.2016 року №71/ПР/16-522/5-390 проведеною в Посольстві України в Чеській республіці перевіркою встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 перебуває в цій установі з 23.12.2013 року на тимчасовому консульському обліку.

Позивач зазначає, що при розгляді справи про порушення митних правил ОСОБА_4 митницею ДФС в обґрунтування свого права на тимчасовий ввіз транспортного засобу особистого користування строком на 1 рік ним надавалися всі необхідні докази постійного проживання в Чеській республіці понад три роки, які відповідачем не враховані. Та з тих же мотивів, що викладені в протоколі про порушення митних правил, 22.03.2017 року відповідачем було прийнято постанову №0073/305000018/17, якою вирішено визнати ОСОБА_3 винним у порушенні митних правил, передбачених статтею 485, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1571780,91 (один мільйон пятсот сімдесят одна тисяча сімсот вісімдесят грн. 91 коп.) гривень.

Вважає, що з огляду на правове визначення, викладене в ст. 4 Митного кодексу України та пункту 14.1.122 статті 14 Податкового кодексу України з урахуванням пункту 14.1.213 того ж кодексу, на нього поширюється статус «нерезидент». Тому постанову вважає протиправною, винесеною без всебічного, повного і обєктивного зясування обставин у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вказала з посиланням на постанову в справі про порушення митних правил на той факт, що згідно з орієнтуванням від 11.05.2016 року відповідачу станом на дату ввезення ОСОБА_3 на територію України транспортного засобу (27 грудня 2017 року) була відома інформація про місце реєстрації позивача в Україні, доведена йому ГУ ДМС у Закарпатській області, на яку він посилається як на підставу притягнення до відповідальності позивача у протоколі про порушення митних правил та у оскаржуваній постанові. При цьому інспектором відповідача не було вжито належних заходів щодо запобігання вчиненню правопорушення позивачем і не відмовлено позивачу у оформленні транспортного засобу особистого користування в режимі тимчасового ввезення та не запропоновано оформити таке ввезення в іншому режимі, що не суперечило б, на думку відповідача, вимогам митного законодавства.

Вважає такі дії відповідача неправомірними, такими, що суперечать функціям та завданням, встановленими нормативними актами для органів Державної фіскальної служби та управлінь протидії та запобігання митним правопорушенням ОСОБА_4 митниці ДФС.

Посилалась на доведеність факту постійного проживання позивача в Чеській республіці на підставі поданих доказів та на обґрунтованість його статусу нерезидента згідно з положеннями Митного та Податкового кодексів.

Вважає, що центр життєвих інтересів позивача, місце одержання ним доходів, місце, де проживають члени його сімї, є Чеська республіка.

З урахуванням наведених обставин вважає неправомірним застосування до нього положень митного законодавства, які регулюють правила переміщення товарів громадянами-резидентами, просила скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0073/305000018/17 від 22.03.2017 року як незаконну.

Відповідач заперечив проти позову, вважає постанову винесену з дотриманням вимог законів, правомірною , а тому просив суд відмовити в задоволенні позову .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази подані сторонами , оцінивши належність та допустимість кожного доказу , суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено , що 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 вїхав на територію України через митний пост «Солотвино» ОСОБА_4 митниці ДФС, керуючи автомобілем BMW X5, державний номерний знак Чеської республіки 1SK 2334, VIN-код WBAFB71040LX54638/ При оформленні транспортного засобу особистого користування ним було подано інспектору пакет усіх необхідних документів для поміщення транспортного засобу в режим «тимчасового ввезення», зокрема: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідку про реєстрацію місця проживання в Чеській республіці.

При виїзді з України 11.01.2017 року через той же митний пост інспектором Закарпатської митниці ДФС було складено щодо ОСОБА_3 протокол про порушення митних правил з підстав ухилення від сплати митних платежів.

22.03.2017 року за результатами провадження у справі про порушення митних правил щодо позивача ОСОБА_4 митницею ДФС було винесено постанову, якою на позивача накладено стягнення за ухилення (неправомірне звільнення) від сплати митних платежів через ввезення на митну територію України товару (транспортного засобу) в режимі тимчасового ввезення.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 494 МК України протокол про порушення митних правил, крім визначених законом даних, повинен містити інші необхідні відомості для вирішення справи.

Судом також встановлено, що у протоколі про порушення митних правил та у постанові, винесеної за результатами розгляду справи, не зазначено відомості про наявність фактів та документів, які підтверджують реєстрацію місця постійного проживання та факт такого проживання позивача в Чеській республіці. Підстави відмови у розгляді та врахуванні митним органом цих документів, переклади яких було подано відповідачу під час здійснення провадження у справі, у постанові не зазначені. В постанові, як і в поданих суду запереченнях проти позову, відповідач посилається на листи ГУ ДМС та МЗС України, однак, такі докази у справі про порушення митних правил відсутні. Зазначених доказів всупереч обовязку щодо доказування, передбаченого ст. 71 КАС України, відповідачем суду не надано. В протоколі та постанові відсутні розрахунки штрафних санкцій щодо позивача за видами податків і зборів.

Таке свідчить про порушення порядку провадження у справі про порушення митних правил щодо повноти та обєктивності зясування обставин у справі, передбачених ч.1 ст. 486 МК України.

Всі ці, наявні і не враховані при винесенні оскаржуваної постанови від 22.01.2017 року та встановлені судом обставини, при наявності у позивача не підробленої, отриманої законним шляхом посвідки про реєстрацію постійного місця проживання в Чеській республіці та відмітки міграційної служби цієї країни в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, що не містять неправдивих відомостей і тому не віднесених до категорії недійсних або підроблених документів, надавали позивачу відповідно до статті 380 Митного кодексу України, підстави вибрати смугу руху, позначену символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначену для переміщення товарів в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Окрім того, із вказаної постанови вбачається, що відповідач в особі інспектора митного поста «Солотвино», що здійснював митне оформлення ввезення 27.12.2016 року вказаного транспортного засобу, з урахуванням наявного орієнтування, не вживши заходи попередження позивача щодо неправомірного, на їх переконання, декларування ним транспортного засобу особистого користування для ввезення на територію України в режимі «тимчасового ввезення» строком до одного року, діяв всупереч Конституції України (ч.2 ст. 19), завданнь і функцій органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику та політику у сфері державної митної справи, тим самим порушив права особи на доступ до інформації щодо прав та обовязків громадян та фактично сприяв діям позивача, які пізніше кваліфікував як правопорушення. Такі дії відповідача містять елементи сваволі, що суперечить засадам верховенства права та гарантіям, встановленим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Так, відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної в ряді рішень (від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, 29.06.2010 року у справі №17-рп/2010), стягнення як вид відповідальності особи є певним обмеженням основних прав людини, і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюють такі обмеження (принцип правової визначеності).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. ст. 529-530 МК України передбачають можливість оскарження постанови митниці до суду та перевірку законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом, що здійснюється в порядку, встановленому КАС України.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Суд приходить до переконання, що позивачем не вчинено дій, які б могли кваліфікуватися як ухилення від сплати митних платежів.

Декларування автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

Суд зазначає, що ст. 485 МК України визначає правопорушенням дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Зі змісту ст.485 Митого кодексу України випливає, що склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Під іншими протиправними діями, митний орган визначив реєстрацію місця проживання позивача в Чеській республіці при наявності у нього громадянства України у зв'язку з невизнанням його статусу нерезидента.

Як слідує із постанови у справі про порушення митних правил №0073/305000018/17 від 22.03.2017 року встановлені митним органом порушення полягали в тому, що позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на несплату митних платежів.

Відповідно до п.27 ч.1 ст. 4 МК України митні платежі: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукцію).

Проте, на переконання суду, такі дії позивача були спрямовані на вибір спрощеного порядку митного оформлення, а не на ухилення від сплати митних платежів, оскільки вибраний ним «зелений коридор», так і передбачуване відповідачем ввезення транспортного засобу в режимі «тимчасове ввезення» громадянами-резидентами, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, транспортних засобів особистого користування за ч.3 ст. 380 МК України - не встановлюють сплати будь-яких митних платежів.

Висновок про виявлення факту порушення митних правил повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є вина суб'єкта.

Вирішуючи питання про притягненням позивача до відповідальності за порушення вимог ст. 485 МК України відповідач керувався виключно припущеннями, оскільки не зміг надати суду переконливих доказів порушення вимог митних правил за вказаною статтею.

Обставинами, які свідчать про наявність чи відсутність вини правопорушника, є, крім іншого, ступінь складності і неоднозначності класифікації тих чи інших дій, визначень і понять та застосування діючого законодавства.

Спір виник в результаті неоднакового розуміння сторонами вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що призвело до неможливості виробити узгоджене рішення щодо взаємних прав та обов'язків.

При таких обставинах, відповідач повинен був керуватися наступними положеннями ч.4. ст. 3 МК України і прийняти рішення на користь позивача, яка передбачає у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян».

З урахуванням норм ч. 1.2. ст. 1, ч. 3.1. ст..3, ч.ч. 5.1., 5.2. ст. 5 Податкового кодексу України у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України , згідно з якою правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, такий принцип узгоджується з презумпцією правомірності дій платника податку, що задекларована ч. 4.1.4. ст. 4 ПК України.

Суд вважає, що виходячи з цих положень, відповідач мав прийняти рішення на користь позивача, яке до того ж цілком відповідає діям та встановленим матеріалами меті і умислу позивача.

Відповідно до вимог ст.531 МК України, підставами для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення тих митних правил, які ставляться в вину правопорушнику.

При таких обставинах суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що постанова в справі про порушення митних правил №0073/305000018/17 від 22.03.2017 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1571780,91 гривень - не відповідає вимогам закону (ст.ст. 3, 255, 485, 494 МК України), постанова не підтверджує наявність вказаного в ній адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявності у позивача мети на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу, а тому є необґрунтованою та упередженою, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3, 508, 527, 531, 527, 18, 71, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити .

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 22 березня 2017 року №0073/305000018/17 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення, провадження у справі про порушення митних правил - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Леміш О.М