Справа № 752/5243/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/5243/17 Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 7 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечепорука Тараса Івановича про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до інспектора роти № 7 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечепорука Тараса Івановича, в якому просила: визнати дії відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності протиправними; постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 762298 від 23.02.2017 року про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КупАП визнати незаконною та скасувати; провадження по адміністративній справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КупАП у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року о 10 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Сирецька, 71/13 ОСОБА_2 після зупинки працівниками поліції керованого нею автомобіля «Мерседес», р.н. НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції не пред'явила останньому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ненадання зазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 було підтверджено позивачкою під час надання пояснень в суді першої інстанції, у тексті позовної заяви та в апеляційній скарзі.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АР № 762298, складеного 23 лютого 2017 року, вбачається, що 23 лютого 2017 року о 10 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Сирецька, 71/13 ОСОБА_2 під час керування автомобілем порушила правила дорожнього руху передбачених п. 10.4, а саме, що водій автомобіля перед поворотом ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення, після зупинки працівниками поліції керованого нею автомобіля «Мерседес», р.н. НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції не надала останньому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Мерседес», р.н. р.н. НОМЕР_1 чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з постановою від 23.02.2017 року серії АР № 762298 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивачка звернулась з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, винесена інспектором роти № 7 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечепоруком Тарасом Івановичем ґрунтується на вимогах закону, тому підстав для її скасування немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Підпунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону передбачене право поліцейського зупинити транспортний засіб у разі порушення водієм Правил дорожнього руху.

На підставі ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853).

Відповідно до п. 4 Розділу І названої Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено матеріалами справи, 23.02.2017 року інспектором роти № 7 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечепорук Т. І. відносно позивачки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №762298 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено про те, що позивачка 23 лютого 2017 року о 10 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Сирецька, 71/13, керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції не пред'явила для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху. До нього було застосовано стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний пред'явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс для перевірки.

Матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2017 року о 10 год. 50 хв. в м. Києві на вул. Сирецька, 71/13, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1, порушила ПДР, після чого інспектор патрульної поліції запропонував позивачці пред'явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, однак позивачка відмовилась пред'явити реєстраційний документ на транспортний засіб.

Із позовної заяви вбачається, що посвідчення водія позивачка працівнику поліції надала, проте відмовилась передати реєстраційний документ на автомобіль, а лише показала його візуально, тримаючи у своїх руках, так як працівник поліції відмовився пред'явити своє посвідчення особи.

Проте, колегія суддів вважає, що позивачка фактично відмовилась пред'явити працівнику поліції реєстраційне посвідчення для перевірки, оскільки судом не встановлено, що остання його взагалі пред'явила працівнику поліції на вимогу.

Та обставина, що позивачка не передала до рук документ, колегія суддів вважає, не тягне за собою складу адміністративного правопорушення, оскільки у постанові про накладення адміністративного стягнення вказано, що остання не пред'явила для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Судова колегія не приймає до уваги доводи представника апелянта про те, що постанова співробітником поліції складалась невідомо де, а не у присутності позивачки, оскільки в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 самостійно, на власний розсуд, не чекаючи складання постанови, покинула місце. Аналогічну позицію висловив і відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Безпідставними є доводи представника апелянта про те, що судом не встановлено особу працівника поліції, оскільки у постанові зазначено його прізвище інспектор Нечепорук Б..І. тоді як у постанові вказано Нечепорук Тарас Іванович. Як вбачається із журналу судового засідання від 12.07.2017 року, позивачка та відповідач були присутні в судовому засіданні, суд встановив відповідно до вимог закону дані осіб, що приймали участь у розгляді справи. у т.ч. встановив особу інспектора патрульної служби - відповідача по справі Нечепорука Тараса Івановича.

Щодо ненадання можливості позиваці надати пояснення під час складання постанови, то як вище зазначено судом, позивачка самостійно прийняла рішення поїхати з місця, де вона зупинилась і де проводилась працівниками поліції перевірка документів.

Посилання представника апелянта на відсутність у постанові пункту ПДР, який порушила позивачка, колегія суддів вважає, не є свідченням незаконності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки у постанові чітко вказано суть вчиненого правопорушення та зазначено норму Закону, за якої особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції про оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, визначено, що при розгляді справи поліцейський самостійно оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на дослідженні всіх обставин справи та керується законом і правосвідомістю.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки інспектор роти № 7 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечепорук Тарас Іванович діяв в межах наданих йому повноважень та прийняв законну постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене за ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо вимоги позивачки про закриття провадження у адміністративній справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 247 КпАП України визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може мати місце лише в рамках Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 1 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних спорів, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Таким чином, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України, зокрема ст. 157 цього Кодексу.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чиним Кодекс адміністратвиного судочинства не передбачає.

Крім того, колегія суддів зазначає. що стаття 162 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачці у задовлоленні позовних вимог про закриття провадження у справі, оскільки суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обгрунтованість спірного рішення, приймає постанову про його законність чи незаконність, а також може скасувати таке рішення суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. ст. 198, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

За таких підстав апеляційна скарга колегією суддів залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 13 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.