Справа № 826/5663/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2017 року № 826/5663/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГенерального прокурора України Луценко Юрія Віталійовича
про визнання протиправними дій ,

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича щодо порушенням перед Міністром внутрішніх справ Аваковим Арсеном Борисовичем питання про ініціювання втрати ОСОБА_1 громадянства України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Генеральний прокурор України, порушуючи питання перед Міністром внутрішніх справ України щодо позбавлення позивача громадянства діяв у спосіб, не передбачених Конституцією та чинним законодавством України, перевищив надані йому повноваження, використав свої повноваження Генерального прокурора України з метою, яка суперечить Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», діяв упереджено, маючи за мету, на думку позивача, в такий спосіб переслідувати ОСОБА_1 за його політичну діяльність як народного депутата України.

Представник позивача подав до суду заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в наданих суду письмових запереченнях зазначив, що законодавство України з питань громадянства України не містить вичерпний перелік джерел, з яких органи державної міграційної служби можуть отримувати інформацію про підстави втрати особою громадянства України. Крім того, представник відповідача стверджував, що дії відповідача щодо порушення перед Міністром внутрішніх справ України питання про ініціювання процедури припинення громадянства позивача самі по собі не породжують правових наслідків для позивача у сфері публічно-правових відносин, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів останнього, а лист Генерального прокурора України від 18.04.2017 року №01/1-458вих-17 не містить жодних владних управлінських приписів.

На підставі п. 4 ст. 122 КАС України суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Генеральний прокурор України листом №01/1-45вих-17 від 18.04.2017 року звернувся до Міністра внутрішніх справ України, яким повідомлено про наявність підстав для вирішення питання про припинення громадянства України ОСОБА_1

Крім того, даним листом повідомлено, що прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 111 КК України. Під час досудового слідства як свідка допитано народного депутата України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в м. Києві.

У ході допиту ОСОБА_1 повідомив, що у 2005 році він звернувся до компетентних органів Канади щодо отримання посвідки на проживання в цій державі, яка надана йому того ж року, а в подальшому ним отримано громадянство Канади без відмови від громадянства України.

З даного листа вбачається, що в ході допиту в межах кримінального провадження №0000022 ОСОБА_1 надано копії паспорта громадянина України (серія ТТ номер 243032, виданого Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві 27.08.2014 р.) та паспорта громадянина Канади (серія ВА 812479).

Незгода позивача з діями відповідача щодо ініціювання процедури втрати ним громадянства України зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, є Закон України «Про громадянство України».

Приписами ст. 17 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Питання втрати громадянства України регламентовано ст. 19 Закону України «Про громадянство України», згідно з ч.ч. 1 та 2 якої, підставами для втрати громадянства України є: 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Відповідно до п. 87 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 23.03.2001 р. №215, для припинення громадянства України внаслідок його втрати органи міграційної служби, дипломатичні представництва чи консульські установи України готують та подають:

а) подання про втрату громадянства України;

б) документ, що підтверджує перебування особи у громадянстві України;

в) один із таких документів:

- документ, що підтверджує добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, разом із документом, який підтверджує, що на момент такого набуття громадянин України досяг повноліття (у випадку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 19 Закону);

- документ, який підтверджує, що особа набула громадянство України на підставі статті 9 Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство відповідно до абзацу першого пункту 2 частини другої статті 9 Закону, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття його до громадянства України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують; інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави; інформація про те, що на момент прийняття до громадянства України існували підстави, за наявності яких особа не приймається до громадянства України; інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані на підтвердження виконання умов прийняття до громадянства України);

- документ, який підтверджує, що громадянин України добровільно вступив на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є загальним військовим обов'язком чи альтернативною (невійськовою) службою;

г) документ, який підтверджує, що громадянин України внаслідок втрати громадянства України не стане особою без громадянства. Такий документ не вимагається в тому випадку, коли оформлення документів про припинення громадянства України внаслідок втрати здійснюється відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 19 Закону.

Позивач стверджує, що перелік і повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, визначені у ст.ст. 22-25 Закону України «Про громадянство України», п. 104 Порядку №215, до якого органи прокуратури та Генеральний прокурор України не належать.

Водночас, зазначеним Порядком №215 не визначено вичерпний перелік джерел, з яких органи державної міграційної служби можуть отримувати інформацію про підстави втрати особою громадянства України, оскільки цей Порядок відповідно до Закону України "Про громадянство України" визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 8 Закону України «Про прокуратуру» генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор, зокрема, представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями.

Відповідно до перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» слідчі органів прокуратури здійснюють повноваження щодо досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 111 КК України, позивач був допитаний як свідок.

При допиті ОСОБА_1 встановлено, що у 2005 році він звернувся до компетентних органів Канади щодо отримання посвідки на проживання в цій державі, яка надана йому того ж року, а в подальшому ним отримано громадянство Канади без відмови від громадянства України.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовується позивачем.

При цьому, розгляд заяв про прийняття до громадянства України, про вихід із громадянства України, подань про втрату громадянства України, документів про припинення громадянства України з підстав, передбачених міжнародними договорами України, внесення пропозицій Президентові України з цих питань є основним із завдань Комісії при Президентові України з питань громадянства, а чинне законодавства не міститься застережень та обмежень стосовно джерел, з яких органи державної міграційної служби можуть отримувати інформацію про підстави втрати особою громадянства України.

Водночас, суд зазначає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Між тим, принцип, наведений в ст. 2 КАС України, полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку оскарження позивачем дій суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Наведене свідчить, що оскаржувані дії мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача або можуть породжувати, змінювати або припиняти права та обов'язки позивача в майбутньому.

В той же час, відповідно до Конституції України та Закону України «Про громадянство України» виключно до повноважень Президента України належить прийняття рішень і видання указів про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України.

В матеріалах справи міститься копія Указу Президента України №119/2017 від 29.04.2017 року «Про припинення громадянства України ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших осіб».

Саме вказаний Указ Президента України є тим рішенням, що порушує права та законні інтереси позивача, а відтак в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для присудження судових витрат на користь позивача відсутні.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук