Справа № 357/2299/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/2299/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко А.М. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримки у виплаті йому вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні двадцять один календарний рік служби; стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24790,44 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_2 з 12.06.1996 року був зарахований на службу в УВС Київської області, 07.11.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ згідно наказу ГУ МВС в Київській області від 07.11.2015 року № 618 о/с.

З 07.11.2015 року по 30.09.2016 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області.

Наведене стверджується копією трудової книжки позивача /а.с.10-11/.

Згідно витягу з наказу ГУ НП в Київській області від 26.09.2016 року № 562 о/с /а.с.9/, позивача - старшого сержанта поліції, поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Білоцерківського відділу поліції, звільнено зі служби у запас за пп.2 п.1 ст. 77 /через хворобу/ Закону України «Про Національну поліцію».

Як зазначено в наказі, станом на день звільнення вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 21 рік 08 місяців 28 днів.

Судом першої інстанції також встановлено, що одноразову грошову допомогу при звільненні, на яку позивач мав право, йому було виплачено відповідачем тільки 15.03.2017 року в сумі 47 109 грн.05 коп., що стверджується випискою з банківського рахунку позивача /а.с.45/.

При цьому, відповідно до наказу про звільнення зі служби позивача, датою його звільнення є 30.09.2016 року.

Посилаючись на те, що 30.09.2016 він був звільнений з органів Національної поліції, а повний що одноразову грошову допомогу було виплачено відповідачем лише15.03.2017 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в силу положень ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про Національну поліцію України» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію України» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при звільненні позивача відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні з вини роботодавця та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі №6-144ц13 та від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розрахунок з позивачем було фактично проведено тільки 15.03.2017 року.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені у ст.116 КЗпП строки, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 цього Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі № 6-1395цс16, згідно якої всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Одноразова грошова допомога при звільненні поліцейського зі служби має бути виплачена працівникові в день звільнення, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

У контексті викладеного судова колегія зазначає, що санкція, регламентована статтею 117 КЗпП України є певною гарантією права особи на отримання своєчасного розрахунку при звільненні, що безпосередньо стосується її майнових прав, гарантованих статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, посилання апелянта на ту обставину, що позивач був матеріально відповідальною особою, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені доводи не є підставою для невиконання покладеного на роботодавця обов'язку виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення чи на наступний день.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2017 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.