Справа № 816/1313/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Справа № 816/1313/17
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача 1 ОСОБА_3,

представника відповідача 2 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора у Диканському районі Полтавської області ОСОБА_3, відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора у Диканському районі Полтавської області ОСОБА_3, відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_3 від 25.07.2017 № ПВ - 017 у формі повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов'язання Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області прийняти та розглянути по суті заяву від імені ОСОБА_1 про надання адміністративної послуги з державної реєстрації земельної ділянки площею 3,0783 га за межами населених пунктів Диканського району Полтавської області в адміністративних межах Диканської селищної ради, що належала померлому 11.08.2016 гр. ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Р1 № 559973 від 30.07.2003, з видачею витягу з Державного земельного кадастру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є спадкоємцем після померлого 11.08.2016 ОСОБА_6 Спадщину прийняла одноосібно, у шестимісячний строк, шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу ОСОБА_5 До спадкового майна входить квартира та земельна ділянка площею 3,09 га. Свідоцтво про право на спадщину на успадковану частку квартири ОСОБА_6 отримала, а свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку отримати не може, оскільки земельній ділянці, право власності на яку спадкодавця підтверджено Державним актом, не було присвоєно кадастрового номеру. Після виготовлення технічної документації на земельну ділянку позивач неодноразово зверталася до відповідача із відповідною заявою, але отримувала відмови з посиланням на те, що заявник має визнати право власності на земельну ділянку у судовому порядку.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач - 1 та представник відповідача - 2 проти задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що згідно Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки, або уповноваженої нею особи. Оскільки ОСОБА_1 не отримала свідоцтва про право на спадщину щодо успадкованої земельної ділянки, вона не є її власником. Належним підтвердженням права власності заявниці на земельну ділянку, на думку відповідачів, має бути відповідне рішення суду про визнання права власності на успадковане майно.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надіславши клопотання про розгляд справи за її відсутності. В письмових поясненнях просила адміністративний позов задовольнити з огляду на те, що відмова відповідача у реєстрації земельної ділянки перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, тобто реалізації її права успадкувати майно за заповітом. На етапі присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру спір про право власності не виникає. Крім того, земельна ділянка, що успадковується позивачем вважається сформованою в силу п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлого 11 серпня 2016 року ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть від 12.08.2016, а.с. 19) на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 від 16.05.2016 за № 948.

22 вересня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 29/2016, в якій міститься заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини на підставі вищевказаного заповіту щодо належної померлому частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 3,09 га, що знаходиться на території Диканської селищної ради Полтавської області та всього належного йому майна де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі щодо всього, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право. Інших заяв про прийняття спадщини до приватного нотаріуса не надходило. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку вищевказаної квартири (лист № 426/02-14 від 17.05.2017, а.с. 35). Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видано у зв'язку із відсутністю у земельної ділянки кадастрового номеру.

Померлому ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 3,09 га на території Диканської селищної ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Р1 № 559973 (а.с. 17-18).

З метою отримання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, 20.07.2017 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Державного кадастрового реєстратора у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з відповідною заявою (а.с. 10). До заяви було додано копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера представника; нотаріально засвідчена копія довіреності на ім'я представника ОСОБА_2; оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості); документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у електронній формі; лист нотаріуса на підтвердження прийняття спадщини від 17.05.2017 №426/02-14.

25.07.2017 Державний кадастровий реєстратор у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_3 відмовив в

прийнятті заяви у зв'язку із тим, що із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру. При цьому заявнику рекомендовано відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України звернутися до суду для визнання права спадкування на вказану вище земельну ділянку (повідомлення про відмову № ПВ - 017, а.с. 9).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі -ЗК України), Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 N 1051 (далі-Порядок).

Відповідно до частини першої статті 1 "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

За приписами пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень цього закону земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно вимог частин 1, 2 статі 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною третьої вказаної статті передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Перелік документів, які необхідно подати для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, визначений ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Так, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Частиною шостою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Аналогічні положення наведені і в Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок №1051).

Статтями 125 та 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до приписів статті 1225 та 1296 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з вимогами статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За приписами частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що ОСОБА_1, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_6 є власником усього спадкового майно, у тому числі і земельної ділянки площею 3,09 га на території Диканської селищної ради. Інші спадкоємці відсутні. Право на спадщину ОСОБА_1 ніким не оспорюється.

За таких обставин пропозиція Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_3 щодо необхідності ОСОБА_1 визнати право спадкування на земельну ділянку у судовому порядку є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому обсяг поняття "майно" у практиці Європейського суду з прав людини не вичерпується правом власності на матеріальні об'єкти, нарівні з якими певні права та інтереси, які становлять собою активи, також можуть розглядатися як "майно" (Saghinadze and Others v. Georgia, no. 18768/05, § 103, ECHR (2010).

Будь яке втручання органу влади у захищене права не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий баланс стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним. ("Беєлер проти Італії", заява № 33202/96).

Втручання має переслідувати легітимну мету в суспільних інтересах ("Спадео і Скалабріно проти Італії", заява № 12868/87, "ОСОБА_7 проти Італії", заява № 22774/93). Втручання має бути здійснено "не інакше, як в інтересах суспільства" ("Стреч проти Об'єднаного Королівства", заява № 22603/02). Втручання має бути пропорційним і не становити надмірного тягаря, тобто воно повинно забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи та суспільства ("Спорронг та Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Інтерсплав проти України", заява № 803/02).

Таким чином, хоча державний кадастровий реєстратор і діяв на підставі закону та переслідував легітимну мету у спірних правовідносинах, суд не може погодитися з тим, що оскаржене рішення про відмову в прийнятті заяви позивача про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 25.07.2017 було прийнято з дотриманням принципу пропорційності. Оскільки, як вбачається з оскарженого рішення, відповідач, відмовляючи у прийнятті заяви позивача поклав на нього додатковий і надмірний тягар - необхідність визнання права власності на земельну ділянку у судовому порядку, не зважаючи на те, що позивач вважається такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_6, а відтак є власником успадкованого майна в силу статтей 1268 та 1296 Цивільного кодексу України.

Також у спірних правовідносинах суд вважає за доцільне врахувати висновки Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), в якій Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Надаючи оцінку діям відповідача у спірних правовідносинах, суд не може погодитися із тим, що оскаржене рішення відповідача прийнято з дотриманням принципу "належного урядування", як складової частини принципу верховенства права, оскільки заява позивача до державного кадастрового реєстратора від 20.07.2017 мала на меті лише отримання державного кадастрового номеру земельної ділянки, що є небхідною умовою отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, як вже зазначалося судом, спірна земельна ділянка є сформованою в силу пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень закону "Про Державний земельний кадастр", так як право власності на неї виникло до 2004 року.

За приписами частини 2 цього пункту у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно частини 5 статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право зокрема спадкоємці власника та користувача земельної ділянки або уповноважені ними особи.

Враховуючи викладене, після розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) замовником послуги з державної реєстрації земельної ділянки може бути її спадкоємець.

Аналогічний висновок викладений у листі Державного агентства земельних ресурсів України № 5-28-0.17-20721/2-13.

За викладених обставин суд приходить до висновку про порушення відповідачем у спірних правовідносинах права ОСОБА_1 на оформлення успадкованого нею майна.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд виходить з наступного.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Водночас суд зауважує, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Так, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Разом з тим, зважаючи на суть порушених прав позивача, зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області прийняти та розглянути по суті заяву від імені ОСОБА_8 про надання адміністративної послуги з державної реєстрації земельної ділянки площею 3,0783 га за межами населених пунктів Диканського району Полтавської області в адміністративних межах Диканської селищної ради, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р1 № 559973 від 30.07.2003 є належним способом захисту порушених прав позивача.

За викладених обставин позовні вимоги є частково правомірними та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області прийняти та розглянути по суті заяву від імені ОСОБА_8 про надання адміністративної послуги з державної реєстрації земельної ділянки площею 3,0783 га за межами населених пунктів Диканського району Полтавської області в адміністративних межах Диканської селищної ради, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р1 № 559973 від 30.07.2003.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 320,00 (триста двадцять) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2017 року.

Суддя К.І. Клочко