Справа № 395/816/17 (2-а/395/18/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 вересня 2017 рокусправа № 395/816/17 (2-а/395/18/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Головко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 липня 2017 року у справі № 395/816/17 (2-а/395/18/2017) за позовом ОСОБА_1 до Маловисківського міжрайонного Управління Держсанепідслужби України в Кіровоградській області, приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Пурпурівська», треті особи - комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді про визнання протиправними та скасування акта санітарно-епідеоміологічного обстеження та санітарно-гігієнічної характеристики умов праці,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 липня 2017 року звернулася до суду з позовом до Маловисківського міжрайонного Управління Держсанепідслужби України в Кіровоградській області, приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Пурпурівська», згідно з яким просить:

- визнати недійним та скасувати акт санітарно-епідеоміологічного обстеження об'єкта від 05.06.2015 року складену ВП «Маловисківським міжрайонним Управлінням» ДСЕСУ в Кіровоградській області з метою обстеження умов праці позивача;

- визнати недійною та скасувати санітарно-гігієнічну характеристику умов праці від 12.06.2015 року складену Маловисківським міжрайонним Управлінням Головного управління Держсанепідслужби України в Кіровоградській області;

- зобов'язати ВП «Маловисківським міжрайонним Управлінням» ДСЕСУ в Кіровоградській області скласти новий акт санітарно-епідеоміологічного обстеження об'єкта умов праці позивача;

- зобов'язати Маловисківське міжрайонне Управлінням Головного управління Держсанепідслужби України в Кіровоградській області скласти нову санітарно-гігієнічну характеристику умов праці позивача.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 липня 2017 року позов повернуто позивачу та роз'яснено позивачу його право на звернення з зазначеним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Ухвала мотивована тим, що спір підлягає розгляду Кіровоградським окружним адміністративним судом, оскільки спір виник між фізичною особою та органом державної влади, зокрема Маловисківським міжрайонним Управлінням Держсанепідслужби України в Кіровоградській області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин, що виникають між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства та юридичними чи фізичними особами.

Для визнання спору як публічно-правового необхідно встановити наявність сукупності двох ознак, а саме: 1) участь у справі сторони, яка є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи; 2) правовідносини, що виникли між сторонами у справі мають носити публічно-правовий характер.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач не погоджується із складеними Маловисківським міжрайонним Управлінням Держсанепідслужби України в Кіровоградській області актом санітарно-епідеоміологічного обстеження об'єкта та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, оскільки вважає, що факти та висновки, зазначені в них є такими, що не відповідають дійсності, є необґрунтованими та прийнятими в результаті неправомірного застосування норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.3 «Порядку складання та вимоги до санітарно - гігієнічних характеристик умов праці», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 грудня 2004 р. №614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2005 р. за №260/10540 (далі - Порядок), санітарно - гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри в працівника професійного захворювання (отруєння) (далі - санітарно - гігієнічна характеристика) та є одним з документів, з урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про зв'язок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів і трудового процесу (далі - виробничі фактори) з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння).

До факторів виробничого середовища і трудового процесу належать шкідливі речовини, фізичні фактори - шум, інфразвук, ультразвук, неіонізуюче, іонізуюче випромінювання, мікроклімат, важкість та напруженість праці тощо відповідно до діючої гігієнічної класифікації умов праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу.

Відповідно до п 1.5 Порядку підставою для складання санітарно-гігієнічної характеристики є акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта.

Згідно з п. 1.21 Порядку, у санітарно - гігієнічній характеристиці відображаються ті шкідливі виробничі фактори на робочому місці працівника, які могли спричинити виникнення і розвиток професійного захворювання конкретного працівника.

Пунктом 1.26 вказаного Порядку, визначено, що у разі незгоди з санітарно-гігієнічною характеристикою заявник має право оскаржити її у вищому закладі державної санітарно-епідеміологічної служби або в судовому порядку.

Отже, акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта є службовим документом, який містить інформацію для складання санітарно-гігієнічної характеристики в свою чергу санітарно - гігієнічна характеристика умов праці (інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) за своєю суттю не є рішенням суб'єкта владних повноважень (нормативно - правовим актом чи актом індивідуальної дії).

Таким чином, порушуючи питання про скасування санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 12.06.2015 року, позивач має основною метою вирішення спору приватного характеру щодо встановлення певного юридичного факту, який не пов'язаний із вимогою вирішити публічно - правовий спір. У цьому випадку відповідач не виступає у статусі суб'єкта владних повноважень, оскільки не виконує владних управлінських функцій і не наділений можливістю владно керувати поведінкою особи, з якою вони перебувають у спірних відносинах.

Цей спір не є публічно - правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, а тому встановлена ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів на цей спір не поширюється.

Верховний Суд України в ухвалі від 21.01.2009 № 6-22786св08 зазначив, що незважаючи на те, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, пред'явлений позивачем для вирішення судом спір не є публічно - правовим, оскільки згідно підстави та предмету позову стосується спору про право у сфері правовідносин про відшкодування шкоди.

Між сторонами відсутня така ознака публічно - правового спору як підпорядкування одного учасника відносин іншому.

Колегія суддів зазначає, що лише участь у справі сторони, яка є суб'єктом владних повноважень не може свідчити про наявність між сторонами публічно-правового спору, якщо правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не носять публічно-правовий характер.

У спірних відносинах відповідач не виконує відносно позивача владних управлінських функцій. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не містять ознак публічно-правових.

Отже висновки суду першої інстанції щодо підсудності цієї справи окружному адміністративному суду є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів зробила висновок про те, що цю справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 3 статті 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи положення вищезазначеної норми та той факт, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо необхідності розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 199, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 липня 2017 року у справі № 395/816/17 (2-а/395/18/2017) - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко