Справа № 757/18057/16-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року cуддя Печерського районного суду м. Києва у складі:

головуючий суддя Гладун Х.А.,

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти №6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кизими С.М. серії ПС2 № 807095 від 28.03.2016р. про притягнення його до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП України, визнати дії вказаної посадової особи протиправними та закрити провадження по адміністративній справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Так, позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що він не порушував вимоги ПДР, проте, не зважаючи на його пояснення та заперечення відповідач склав відносно нього постанову про адміністративне правопорушення за порушення, при цьому останнім не було вжито заходів для підтвердження його вини в скоєному адміністративному правопорушенні.

В судовому засідання позивач доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду письмові заперечення, в яких вказує на необґрунтованість та безпідставність позову, у зв'язку з чим просить у його задоволенні відмовити. Крім того, просив провести розгляд справи у його відсутність.

Суд, керуючись ст.128 КАС України, визнав можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі ч. 3 ст. 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п'ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 28.03.2016р. інспектором патрульної поліції роти №6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Кизимою С.М. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ПС2 № 807095 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з якої вбачається, що 28.03.2016р. об 11 годині 07 хвилин, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Гусовського, 2-А у м. Києві здійснив стоянку навпроти виїзду з дитячого садку № 653, чим заблокував та створив суттєву перешкоду в русі обслуговуючого транспорту, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП.

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу (пункт 1.10. ПДР).

Пунктом 15.10. ПДР стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Диспозиція частини 3 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозі безпеці руху.

Також судовим розглядом серед іншого встановлено наступне.

Статтею 222 КУпАП визначено, компетенцію органів Національної поліції у справах про адміністративні правопорушення, зокрема у разі вчинення порушень правил дорожнього руху, що передбачені частиною першою, другою і третьою статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, згідно якої, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, обов'язковою передумовою прийняття компетентною посадовою особою відповідного рішення в адміністративній справі має передувати розгляд справи. Прийняття рішення в адміністративній справі без розгляду справи не відповідає вимогам чинного КУпАП.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлений Главою 22 КУпАП.

Так, статтею 276 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Пунктом 1 Розділу III Інструкції також встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 1- 11/2015) розмежовано поняття «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення правопорушення». Зокрема у зазначеному рішенні йде мова про наступне: аналіз положень глави 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України у резолютивній частині свого рішення зазначив, що «положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення».

Враховуючи зазначене, постанова не може бути винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка повинна бути розглянута уповноваженою посадовою особою Управління патрульної поліції в м. Києва за місцезнаходженням Управління патрульної поліції.

Натомість, справу було розглянуто на місці стоянки транспортного засобу за адресою по вул. Гусовського, 2/а у м. Києві, що є порушенням наведених вище статей 258, 276, 283 КУпАП та конституційних норм, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року. Порушення порядку прийняття рішення суб'єктом владних повноважень є підставою для скасування такого рішення відповідно до положень частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У наведених вище положеннях КУпАП передбачено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема з метою запобігання безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Протиправні дії Відповідача стосовно порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливили виконання вимог статті 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи.

В порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення Відповідачем, як посадовою особою, уповноваженою розглядати справу про адміністративне правопорушення, не було роз'яснено Позивачу його права та обов'язки; не було оголошено, яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності; не було розглянуто клопотань.

Крім цього, Позивач був позбавлений можливості у повній мірі скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, зокрема, скористатися юридичною допомогою адвоката.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, у даній справі про адміністративне правопорушення, окрім постанови про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_1, інших доказів, які встановлювали б факт вчинення останнім правопорушення не міститься. Крім того, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено доказів знаходження автомобіля Позивача в зоні, де зупинку заборонено.

Судом не приймаються пояснення Відповідача, що Позивач порушив п. 15.9. (ж), п. 15.9.(и), ПДР України, оскільки такі порушення оскаржуваною постановою не зафіксовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, відповідач в судове засідання не з'явився, належних доказів, які б спростовували доводи позивача суду не надав, правомірність свого рішення перед судом не довів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про визнання дій відповідача щодо винесення відносно позивача постанови серії ПС2 № 807095 від 28.03.2016р. неправомірними, а саму постанову незаконною, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про закриття провадження по адміністративній справі за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки, такі вимоги в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягають.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 256 КУпАП, ст. ст. 11, 70, 71, 72, 105, 128, 161, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора патрульної служби капітана поліції Кизими С.М. щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови серії ПС2 № 807095 від 28.03.2016 - неправомірними.

Скасувати постанову серії ПС2 № 807095, винесену інспектором патрульної служби капітаном поліції Кизим С.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП України.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Х.А. Гладун