Справа № 740/1931/17
Суддя: Олійник В. П.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/1931/17
Провадження № 2-а/740/180/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Шадура І.Ю.,

з участю позивача, представника відповідача-Давидюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинення дій,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльність Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області щодо не подання до Міністерства внутрішніх справ України висновку про виплату грошової допомоги та зобов»язання направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги у зв»язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII, а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач згідно наказу УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області від 13 липня 1999 року №32 о/с звільнений в запас на підставі ст.63 п.Б Положення про проходження служби-у зв»язку з хворобою, при виході на пенсію позивачу 17 травня 1999 року встановлена ІІІ група інвалідності по захворюванню, пов»язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ; 02 червня 2015 року при черговому огляді Ніжинської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії була встановлена ІІ група інвалідності безстроково по захворюванню, пов»язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, ступінь втрати працездатності-60%, дата встановлення страхового випадку-17 травня 1999 року; на звернення щодо виплати грошової допомоги до голови ліквідаційної комісії УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області останнім листом від 30 травня 2016 року відмовлено у цьому, що порушує право позивача на отримання допомоги у зв»язку із встановленням інвалідності ІІ групи.

В запереченнях проти позову представник відповідача Каморніков Ю.С. просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивачем не надано доказів щодо призначення та виплати грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за №707, не містить норм щодо виплати повторної грошової допомоги після первинного встановлення групи інвалідності, відповідач, як юридична особа, перебуває у стані припинення.

В судовому засіданні позивач підтримав позов за вищевикладених обставин згідно позовної заяви.

Представник відповідача Давидюк Т.В., участь якої в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції, позов не визнала, пояснивши, що позивачем не надані докази щодо попереднього отримання допомоги по ІІІ групі інвалідності, чинним законодавством не передбачений порядок виплати грошової допомоги у зв»язку з підвищенням групи інвалідності, відповідач перебуває у стані припинення.

Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників органів внутрішніх справ, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод. Вищезазначені обставини викладені також в постановах Верховного суду України від 10 грудня 2013 року №21-349а13, від 06 жовтня 2015 року №21-2432а15, які враховуються судом в порядку ч.2 ст.161 КАС України. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників органів внутрішніх справ, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи безстроково, дата огляду 02 червня 2015 року, причина інвалідності-захворювання, пов»язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, дата встановлення страхового випадку-17 травня 1999 року, ступінь втрати професійної працездатності-60%, що підтверджується довідками Ніжинської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 02 червня 2015 року та 29 грудня 2015 року. Останнє місце проходження служби позивачем-відділення по охороні установ спецбанків України роти міліції відділення ДСО при Єнакіївському міськвідділі УМВС України в Донецькій області, що підтверджується розрахунком вислуги років ОСОБА_1. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Листом Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області від 30 травня 2016 року позивачу повідомлено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку з тим, що ІІІ група інвалідності встановлена у 1999 році, ІІ група встановлена через 15 років, що унеможливлює призначення допомоги в порядку п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21 жовтня 2015 року №850.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року в зв'язку з набранням чинності Законом України "Про національну поліцію", відповідно до п.15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

За змістом ст.23 Закону України "Про міліцію" порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання ст.23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12 травня 2007 року затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Згідно з п.2 Порядку №707 одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв»язку з прийняттям Закону України від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, відповідно до п.3 якого грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Станом час установлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чинними є обидва Порядки, які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, передбаченої ст.23 Закону України "Про міліцію". Конституційний Суд України у п.3 Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, якою затверджений Порядок №850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Із врахуванням викладеного позивач, як інвалід ІІ групи, страховий випадок-17 травня 1999 року, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, яке мало місце під час проходження служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 707, який не містить приписів стосовно відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги у випадку проведення огляду після спливу двох років взагалі, норма Закону України "Про міліцію", щодо такої виплати залишається чинною, у зв"язку з чим дії відповідача не відповідають вищезазначеним вимогам, що є підставою для задоволення позову із врахуванням заявлених вимог.

Докази в порядку ч.2 ст.71 КАС України на спростування висновків суду відповідачем не надані.

Керуючись ст.ст.11, 17, 71, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області щодо не подання до Міністерства внутрішніх справ України висновку про виплату грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобов»язати Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв»язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII, а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року за №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати

одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Олійник .