Справа № 296/2034/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук В.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"12" вересня 2017 р. Справа № 296/2034/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника апелянта, Позивача та його представника, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "15" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2017р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_3 пенсії у разі втрати годувальника як дружині померлого пенсіонера ОСОБА_4. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_3 пенсії у разі втрати годувальника як дружині померлого пенсіонера ОСОБА_4, з моменту звернення за пенсією з 31.01.2017р.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 30.09.1967р. (а.с.8). Чоловік був військовослужбовцем, займав керівні посади та отримував вищу пенсію, ніж позивач.

ОСОБА_4 хворів на важкий психічний розлад, з приводу якого спостерігався у лікаря-психіатра (а.с.17). Відповідно до висновку ЛКК №42/25 від 06.06.2016 встановлено, що гр. ОСОБА_4, 1942р.н., за станом здоров'я може знаходитися в будинку інтернаті психіатричного типу (а.с. 10).

Оскільки позивач потребувала хірургічної операції на оці, вона була змушена тимчасово оформити чоловіка до КУ «Володарсько-Волинський психоневрологічний інтернат», де він перебував з 28.07.2016 на повному державному забезпеченні (а.с. 11, 13-16, 32). При цьому на рахунок інтернату із пенсії ОСОБА_4 перераховувалося 75% коштів, а решта 25% перераховувалася на картковий рахунок позивачки, що становило суттєву допомогою для організації побуту. Позивач вказує, що вона із синами постійно відвідувала чоловіка в інтернаті, привозила памперси та інші засоби гігієни, ліки, продукти харчування, одяг. У грудні 2016 року стан чоловіка покращився та вони хотіли забрати його додому, однак, він захворів на грип, тому потребував лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.9).

Позивач 31.01.2017р. звернулася до ГУПФ України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника, та листом від 09.02.2017р. №444/03-23 у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв'язку з тим, що на момент смерті чоловік перебував у будинку інтернаті на повному державному забезпеченні і тому відсутній факт її перебування на його утриманні (а.с. 11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_4 позивач перебувала з ним у шлюбі та вони не проживали разом нетривалий час у зв'язку із необхідністю його лікування та проведення їй оперативного втручання на очах, в цей період позивач отримувала 25% від його пенсії, що складало суттєву допомогу для організації її життя і користувалася повністю його пільгами по оплаті комунальних послуг, сама є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні ОСОБА_3 пенсії в разі втрати годувальника є протиправною.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно зі ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї згідно з п. «б» частини 2 ст.37 Закону «Про пенсійне забезпечення» є батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, серед іншого, призначається і пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідністю, в зв'язку із втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором (стаття 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Як слідує із положень п. «б» ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або є інвалідами.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "15" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10008

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Ольжича, 7,м.Житомир,10003

4- представнику позивача ОСОБА_5, АДРЕСА_2 - ,