Справа № 462/5475/16-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5520/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Сапіга В.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецький П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львов апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року у справі № 462/5475/16-а за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

12 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову № 07-вих-2103/74 від 28 вересня 2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КУпАП, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 8 500 грн., провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП у звязку із тим, що нею без розробленої проектної документації та без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт влаштовано веранду на балконі загального користування до квартири №3, проведено реконструкцію та перепланування квартири, розпочато проведення будівельних робіт з винесенням каналізаційної труби за межі квартири та прокладання нового каналізаційного трубопроводу в приміщеннях загального користування на сходовій клітці житлового будинку №11 на вул. О.Степанівни у м. Львові. Однак вважає постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушеннями. В оскаржуваній постанові зазначено, що нею проведено реконструкцію та перепланування квартири, проте не зазначено в чому полягає дана реконструкція/перепланування; розпочато проведення будівельних робіт з винесенням каналізаційної труби за межі квартири та прокладання нового каналізаційного трубопроводу, проте не зазначено чим підтверджуються такі дії, які саме будівельні роботи для цього були виконані та чи підпадають такі роботи під поняття реконструкції/перепланування; влаштовано веранду на балконі загального користування до квартири №3, проте не надано жодних доказів, що таке облаштування відноситься до самочинного будівництва, нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів чи споруд ІІ категорії складності. Також даною постановою її повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Складання протоколу про адміністративне правопорушення проводилось за її відсутності.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року у позові відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив представник позивача, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вину особи не доведено, судом було порушено норми ст. 61, 62 Конституції України, ч.2 ст. 71 КАС України, застосовано норми матеріального права, що не регулюють спірні правовідносини, зокрема СК України, не застосовано норми ст. 251, 252, 254, 256, 268 КУпАП, ст. 152 ЖК УРСР; з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи: судом взагалі не було зясовано чи яким-небудь чином досліджено обставини справи, але було прийнято беззаперечно доводи, описані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з повним порушенням норм КУпАП та є єдиним доказом сторони відповідача; недоведеністю обставин, які суд вважає встановленими: суд ще до розгляду справи вирішив, що вина позивача встановлена, а так звані порушення цілком доведені; висновки суду дійсно повністю суперечать обставинам справи.

Просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, а саме: скасувати постанову № 07-вих-2103/74 від 28 вересня 2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КУпАП, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 8 500 грн., провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2016 року постановою № 07-вих-2103/74 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. Згідно змісту даної постанови, позивач визнана винною в тому, що нею без розробленої проектної документації та без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт влаштовано веранду на балконі загального користування до квартири №3, проведено реконструкцію та перепланування квартири, розпочато проведення будівельних робіт з винесенням каналізаційної труби за межі квартири та прокладання нового каналізаційного трубопроводу в приміщеннях загального користування на сходовій клітці житлового будинку №11 на вул. О.Степанівни у м. Львові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом першої інстанції в судовому засіданні, при прийнятті оскаржуваної постанови Інспекції ДАБК у м. Львові №07-вих-2103/74 від 28 вересня 2016 року відповідач, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з використанням наданих повноважень, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, суд вважає, що відповідачем враховані всі обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем чи її представником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження пояснень щодо незаконності, неправомірності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_2, а покликання позивача на відсутність доказів, що вчинені позивачем дії відносяться до самочинного будівництва, нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів чи споруд ІІ категорії складності зумовлені виключно бажанням позивача уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги покликання представника позивача на її повторне притягнення до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення, оскільки постановою №33 Адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради від 15 лютого 2016 року притягнено за ст. 150 КУпАП внаслідок самочинного влаштування веранди на балконі загального користування, проте оскаржуваною постановою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП внаслідок вчинення нею також ряду інших дій, передбачених вказаною статтею.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частиною першою статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Також з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2016 року розглянуті без участі позивача.

Відтак при винесенні постанови від 28 вересня 2016 року порушені права позивача як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 279 КУпАП, що значно обмежило її право на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставини справи.

Слід зазначити, що в оскаржуваній постанові та протоколі до неї зазначено лише перелік ймовірних порушень, зокрема, проведено реконструкцію та перепланування квартири, проте воно полягало; розпочато підготовку будівельних робіт з винесенням каналізаційної труби за межі квартири та прокладання нового каналізаційного трубопроводу, проте не зазначено, чим це підтверджується, які саме будівельні роботи були виконані та чи підпадають вони під реконструкцію/перепланування; влаштовано веранду на балконі загального користування, проте не надано жодних доказів, що це відноситься до самочинного будівництва, нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів чи споруд ІІ категорії складності.

Судом першої інстанції не зясовано, чи реконструкція велася з дотриманням ст. 152 ЖК УРСР, згідно якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

У своєму рішенні суд першої інстанції стверджує про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.7 ст. 96 КУПАП стверджується беззаперечними доказами, проте крім протоколу в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представником Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області не спростовано жодного аргументу сторони позивача з приводу незаконності протоколу та постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить.

З огляду на викладене, колегія апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення, без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_2 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КУпАП.

Статтею 159 КАС України передбачено, що 1. судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 284 КУпАП передбачено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Згідно із вимогами статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, відповідно до норм якого адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення вирішується органом, що виносить таку постанову, а не при оскарженні постанови в адміністративному порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст.202 цього Кодексу підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою частково задовольнити позовні вимоги.

Керуючись: ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року у справі № 462/5475/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову № 07-вих-2103/74 від 28 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КУпАП, якою до ОСОБА_2 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст судового рішення виготовлено 14.09.2017 року