Справа № 2а-305/10
Суддя: Окунь Т. В.
Дата ухвалення: 2010-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2а-305/10
Постанова

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську про визнання дії протиправною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив

В лютому 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії, зобовязавши останнього здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.ст. 51,54,67 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 р. № 796-ХП(далі ОСОБА_3 № 796-ХП) та ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХП (далі ОСОБА_3 № 3551-ХП), зобовязати відповідача усунути порушення діючого законодавства і в подальшому здійснювати нарахування пенсії у відповідності до ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, в обґрунтування позову послався на те, що є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. З 01.01.2003 року був визнаний інвалідом П групи, з 31.12.2008 року йому встановлена інвалідність 1 групи, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку у відповідача, і отримує пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії. Крім того, з 27 травня 1999 року має статус інваліда війни 2-ї групи інвалідності, а з 20 січня 2009 року відповідно статус інваліда війни 1-ї групи інвалідності, з огляду на що відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чинній в редакції до 01.01.2006 року має право на підвищення пенсії в розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком.

29 грудня 2009 року (а.с. 5,6) він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеної пенсії відповідно до положень ОСОБА_3 № 796-ХП, № 3551-ХП, але у здійсненні такого перерахунку йому було відмовлено. Вважаючи відмову відповідача незаконною, просить задовольнити позов в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Відповідач до суду не зявився. Вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову (а.с. 19-20). Вважає, що відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку призначеної пенсії, УПФУ діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, яким не визначено механізм застосування мінімальної пенсії за віком до спірних правовідносин. Пенсія позивачеві призначена та виплачується на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету», виходячи з базової величини для обчислення конкретних державних та додаткових пенсій, в розмірі 19,91 грн., що на думку відповідача не суперечить ОСОБА_3 і є підставою для відмови у позові.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами по справі, суд находить позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено і не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 1. З 01.01.2003 року отримував пенсію по П групі інвалідності, з 31.12.2008 року йому встановлена інвалідність 1 групи безстроково внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, в звязку з чим він перебуває на пенсійному обліку у відповідача і отримує пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії. (а.с. 12-15). Крім того, з 27 травня 1999 року позивач має статус інваліда війни 2-ї групи, а з 20 січня 2009 року йому надано статус інваліда війни 1-ї групи (а.с. 11)

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається із змісту ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За змістом ст.ст. 54, 50 ОСОБА_3 «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач, як інвалід П групи 1 категорії потерпілих від наслідків ЧАЄС має право на державну пенсію у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Встановлення 1 групи інвалідності внаслідок ЧАЄС надає відповідне право на отримання державної пенсії у розмірі, не нижче 10 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» /в редакції, що діє з 12.01.2005 року/, яка передбачає, що мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Отже, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, і перерахунок призначеної пенсії має проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Аналогічний механізм визначення мінімальної пенсії за віком, як він передбачений ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» має застосовуватись також при розрахунку підвищення пенсії інвалідам війни. Згадане зобовязання відповідача витікає з положень ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /в редакції, чинній до 01.01.2006 року/, згідно з якою розмір підвищення до пенсії ветеранам війни 2 групи інвалідності становить 350% мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 ОСОБА_3 № 796-ХП та ст.13 ЗУ № 3551-ХП/ в редакції ,що діяла до 01.01.2006 року/, вбачається, що при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої за чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Наявність норми про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 28 ОСОБА_3 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим ОСОБА_3 (ч. 3 ст. 28), та відсутність іншого нормативно-правового акту, який визначав би розмір мінімальної пенсії за віком, є підставою для застосування судом при розгляді даного публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч. 7 ст. 9 КАСУ.

Разом з тим, пенсія позивачеві була призначена в розмірі та відповідно механізму, визначеному постановами Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р. та № 654 від 16.07.2008 р., що на час звернення до суду становить 1914 грн., де: 1200 грн. мінімальний розмір пенсії інваліду 1 групи, 171,90 грн. додаткова пенсія інваліду 1 групи, 286,50 грн. підвищення інваліду війни 1 групи, 70 грн. цільова грошова допомога інвалідами війни, 71,25 грн. доплата по постанові КМУ № 1375 від 23.21.2009 р., що прямо суперечить і істотно звужує право позивача на отримання пенсії у встановленому ОСОБА_3 розмірі (а.с. 8-10).

Позивач просить про захист порушеного права на відшкодування фактичних збитків у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 12.01.2005 року. Позивач просить провести також перерахунок підвищення пенсії інваліда війни починаючи з 01.01.2004 р. до 31.12.2005 року включно. Порушення власного права на отримання пенсії в розмірі, який має бути розрахований в порядку та розмірі, передбаченому ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повязує з датою набрання чинності ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно з п.3 ст.4 якого «виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому при визначенні розміру пенсії позивачеві суд застосовує норми ст.ст. 50 та 54 ОСОБА_3 № 796-ХП та ст.13 ЗУ 3551-ХП, які мають пріоритетну силу над зазначеними підзаконними актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на вищенаведене, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії позивачеві визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених ОСОБА_3.

Отже, приймаючи рішення про призначення позивачеві державної та додаткової пенсії, як учаснику ЧАЄС та проводячи підвищення пенсії як інваліду війни виходячи з з розрахункової величини у розмірі 19,91 грн.., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним та зобовязання Управління ПФУ в м. Комсомольську провести перерахунок та після його проведення виплатити різницю в отриманій та перерахованій державній пенсії є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

З огляду на вищенаведене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що, починаючи з 12.01.2005 року відповідач повинен був призначити та виплатити позивачеві, як інваліду П групи внаслідок ЧАЄС основну державну пенсію у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком , і з часу встановлення 1 групи інвалідності відповідно, тобто з 31.12.2008 року основну державну пенсію в розмірі не менше 10 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 100% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до положень ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач повинен був також провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії, як інваліду війни 2-ї групи за період з 01.01.2004 року до 31.12.2005 року в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст.94, ст.ст.159, 160 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління ПФУ в м. Комсомольську щодо виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1, як інваліду внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією аварії на ЧАЄС з 12 січня 2005 року у розмірі меншому, ніж встановлено ст.50 та п.4 ст.54 ОСОБА_3 України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління ПФУ в м. Комсомольську, з зарахуванням виплачених з 12.01.2005 року коштів, призначити та виплатити ОСОБА_1, як інваліду П групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЄС протягом періоду з 12.01.2005 року до 30.12.2008 року включно, державну пенсію з розрахунку не менше 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, який визначається згідно із ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зобовязати Управління ПФУ в м. Комсомольську, з зарахуванням виплачених з 31.12.2008 року коштів, призначити та виплатити ОСОБА_1, як інваліду 1 групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЄС починаючи з 31.12.2008 року державну пенсію з розрахунку не менше 10 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 100 % мінімальної пенсії за віком, який визначається згідно із ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Визнати протиправною відмову Управління ПФУ в м. Комсомольську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як інваліду війни 2 групи, протягом періоду з 01.01.2004 року до 31.12.2005 року включно у розмірі меншому, ніж встановлено ч.4 ст.13 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла до 01.01.2006 року.

Зобовязати Управління ПФУ в м. Комсомольську, з зарахуванням виплачених протягом періоду з 01.01.2004 року до 31.12.2005 року коштів, провести перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1, як інваліду війни 2 групи підвищення до пенсії у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком, який визначається згідно із ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування протягом періоду з 01.01.2004 року до 31.12.2005 року включно.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Судове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання в 10-денний термін з часу складення постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги з надісланням її копії до суду апеляційної інстанції, або в порядку, передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя: підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно: Суддя: Т.В. Окунь