Справа № 183/7228/16
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/7228/16
№ 2-а/183/153/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 вересня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,

встановив:

Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, в якому просить примусово видворити відповідача за межі України. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 прибула на територію України 26 грудня 2013 року у приватних справах. 07 червня 2016 року за порушення правил перебування на території України відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з території України № 7 без заборони подальшого в`їзду на територію України, терміном виконання до 06 липня 2016 року. Станом на 26 грудня 2016 року рішення відповідачем не виконано. До територіальних органів та підрозділів ДМС України із клопотанням про продовження терміну перебування на території України відповідач не зверталася, від добровільного виїзду ухиляється. Відповідач проживає без реєстрації та не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштована. За порушення правил перебування на території України відносно відповідача 07 червня 2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП та постановою Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, сплачене відповідачем 09 червня 2016 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явилася, судом отримано відомості про виїзд відповідача за межі України 29 грудня 2016 року. Враховуючи положення ч.8 ст.183-7 КАС України, розумність строків розгляду справи, неявку представника позивача, відповідача до судового засідання суд не вважає перешкодою для розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Республіки Узбекистан, яка 26 грудня 2013 року у особистих справах прибула до України.

За порушення правил перебування на території України, 07 червня 2016 року позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП та постановою Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від тієї-ж дати на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, сплачене відповідачем 09 червня 2016 року. Також, згідно з письмовими поясненнями, наданими відповідачем позивачу 07 червня 2016 року, причиною невиїзду останньою вказано сімейні обставини.

Також, 07 червня 2016 року за порушення правил перебування на території України відносно відповідача позивачем прийнято рішення про примусове повернення з території України № 7 без заборони подальшого в`їзду на територію України, терміном виконання до 06 липня 2016 року, з яким ознайомлено відповідача 07 червня 2016 року.

Також матеріали справи свідчать, що станом на 06 липня 2016 року рішення відповідачем самостійно не виконано. До територіальних органів та підрозділів ДМС України із клопотанням про продовження терміну перебування на території України відповідач не звертався.

Закон, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VІ від 22 вересня 2011 року (Закон №3773).

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно зі ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Перебування відповідача на території України, після прийняття у 2016 році рішення про видворення слід вважати незаконним.

Частиною першою та другою ст. 26 Закону №3773 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 3773, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як було встановлено, внаслідок порушення правил перебування іноземних громадян на території України, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до положень ст.183-7 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідач фактично добровільно у встановлений строк не виконала рішення про примусове її видворення за межі України у визначений термін, тобто до 06 липня 2016 року, не мала постійного місця проживання та роботи на території України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав після 06 липня 2016 року для примусового видворення за межі України відповідача.

Водночас, суд враховує також і те, що у відповідності до листа Державної прикордонної служби України №1235/18 від 03 січня 2017 року громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 виїхала за межі України через пункт пропуску Київ (Жуляни) 29 грудня 2016 року о 04:03 за допомогою ТЗ 848 Київ-Мінськ. Таким чином станом на день розгляду справи, підстав для примусового видворення особи, яка самостійно залишила територію України, хоча і з порушенням встановленого рішенням відповідача строку суд не вбачає і саме з цих підстав, враховуючи вимоги розумності в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163, 183-7 КАС України суд, -

постановив:

в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя Д.О. Парфьонов