Справа № 489/2266/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 р. Справа № 489/2266/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Косцової І. П.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначається, що з 02.02.2017 р. він перебуває на обліку в Інгульському ОУПФУ м. Миколаєва та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Проте при розрахунку пенсію позивачеві відповідач не врахував до його страхового стажу періоду навчання у вищому навчальному закладі з 24.08.1974 р. по 01.10.1979 р. та періоду роботи за січень 2017 року. В подальшому на заяви позивача про врахування вказаних періодів до страхового стажу, відповідачем було йому відмовлено, тому просить визнати протиправними дії УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва щодо відмови здійснити зарахування стажу та заробітку за січень 2017 року, як за місяць, що передував зверненню за призначенням пенсії; визнати протиправними дії УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва щодо відмови зарахування при призначенні пенсії стажу з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р. як періоду навчання позивача в Харківському інституті радіоелектроніки; зобовязати Інгульське ОУПФУ м. Миколаєва зарахувати до стажу позивача стаж та заробіток за січень 2017 р. та стаж за період з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р. та здійснити перерахунок пенсії з дня її призначення; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо відмови здійснити зарахування стажу та заробітку за січень 2017 року ОСОБА_2, як за місяць, що передував зверненню за призначенням пенсії та щодо відмови зарахування при призначенні пенсії стажу з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р., як періоду навчання ОСОБА_2 в Харківському інституті радіоелектроніки.

Зобовязано Інгульське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва зарахувати до стажу ОСОБА_2 страховий стаж та заробіток за січень 2017 р. та страховий стаж за період з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р. та здійснити перерахунок пенсії з дня її призначення 15.11.2016 р.

Стягнуто з Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва на користь ОСОБА_2, 14.11.1956 р. н., судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та з 02.02.2017 року перебуває на обліку в Інгульському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва і отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, 02.02.2017 р. ОСОБА_2, звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва (правонаступник Інгульське ОУПФУ м. Миколаєва) із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до положень ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В подальшому позивачеві внаслідок звернення до відповідача щодо обставин та умов нарахування пенсії йому стало відомо про те, що до його страхового стажу не зараховано період навчання у вищому навчальному закладі з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р. та стаж роботи в ТОВ СП «Нібулон» за січень 2017 року.

Згідно Повідомлень УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 13.03.2017 р. вбачається, що до страхового стажу для нарахування пенсії позивача може бути зарахований лише період навчання з 01.09.1974 р. по 12.06.1979 р. Також, період стажу роботи позивача за січень 2017 року не може бути врахований при обчисленні йому розміру належної до сплати пенсії, оскільки на день звернення за призначенням пенсії (лютий 2017 року) за індивідуальними відомостями про застраховану особу була відсутня інформація про нараховану заробітну плату та сплату страхових внесків за січень 2017 року.

При цьому, згідно Архівної Довідки виданої Харківським національним університетом радіоелектроніки (правонаступник Харківського інституту радіоелектроніки) від 24.03.2017 р. за №27/19-52 вбачається, що ОСОБА_2, був студентом зазначеного Університету та був відрахований з вищого навчального закладу з 01.10.1979 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року в ТОВ СП «Нібулон» та періоду навчання в Харківському інституті радіоелектроніки з 13.06.1979 р. по 01.10.1979 р., а тому відмову відповідача щодо зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів слід визнати протиправною.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, в апеляційній скарзі апелянтом зазначається, що згідно з дипломом про вищу освіту позивачу присвоєно кваліфікацію інженера - системника 12.06.1979 року та саме ця дата є кінцевою датою навчання, а тому період навчання з 13.06.1979 року по 01.10.1979 року фондом до стажу не зараховується.

Однак, колегія суддів дані доводи вважає помилковими, оскільки згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110; далі Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні при призначенні пенсії до страхового стажу періоду навчання в інституті з 24.08.1974 року по 01.10.1979 року, оскільки записи в трудовій книжці, а саме запис про відрахування з навчального закладу 01.10.1979 року у звязку з закінченням навчання, який зроблено на підставі наказу № 114-ст від 30.06.1979 року підтверджує період навчання в університеті позивача.

Інших доказів протилежного апелянтом не зазначено.

Що стосується відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року в ТОВ СП «Нібулон», з підстав відсутності нарахованої заробітної плати та сплати внесків у відомостях про застраховану особу станом на 04.02.2017, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п 1 ч. 1ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 1 Закону визначено, що застрахованою є фізична особа, яка відповідно до цього Законупідлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом ст. 1 цього ж Закону на роботодавців покладається законом обов'язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною ч. 4ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки виданої ТОВ СП «Нібулон» від 26.04.2017 р. встановлено, що дохід позивача за період з 01.01.2017 р. по 31.01.2017 р. склав 24780,80 грн., та з цього доходу 17.02.2017 року був сплачений єдиний соціальний внесок в сумі 5451,78 грн.

Отже страхові внески за вказаний період було сплачено, а відтак, колегією суддів правомірно зазначено, що та обставина, що відповідач не виявив інформації про сплату страхових внесків на момент звернення позивача за призначенням пенсії, не позбавляє права позивача на отримання належної йому пенсії, нарахованої у відповідності до вимог чинного законодавства та до того ж, не доведена відповідачем жодними належними доказами.

Також в апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 640, 00 грн., з мотивів порушення судом норм процесуального права.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України (згідно із Законом №1774-VIII від 06.12.2016р.)

Згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011р. «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується.

Враховуючи, що на час вирішення справи пенсійні органи були звільнені від сплати судового збору, суд необґрунтовано стягнув з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області судовий збір.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішивши справу по суті, але допустив помилкове застосування норм матеріального права, стягнувши на користь позивача судовий збір з відповідача, хоча такий повинен бути стягнений з державного бюджету, оскільки управління пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору, а тому в цій частині постанова суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.160, 195 - 197, ст.198, ст.201, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року змініти .

Викласти абзац четвертий її резолютивної частини в такій редакції:

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: І. П. Косцова

Суддя: К. В. Кравченко