Справа № 804/5680/16
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року справа № 804/5680/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіТулянцевої І.В.
при секретаріПасічника Т.В.
за участю:
представника позивача представників відповідачаКолєснікової Є.О. Малютіної В.Е., Лободи Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання рішення протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення від 01.04.2016 року №.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ним було отримано рішення від 01.04.2016 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в якому контролюючий орган вимагав сплатити протягом десяти робочих днів нараховану пеню у розмірі 1 553 900,36 грн. та штраф у розмірі 3 569 000,76 грн. Зазначене рішення позивач вважає таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що підстав для нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску та нарахування штрафних санкцій не було, так як у Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» існувала заборгованість із виплати заробітної плати за періоди, за які помилково нараховано штрафні санкції, а тому у позивача не виникало обов'язку щодо сплати єдиного внеску. Також позивач зауважує, що податковим органом спірне рішення прийнято передчасно, оскільки відповідачем було порушено вимоги Податкового кодексу України стосовно обов'язковості проведення перевірки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов із підстав, викладених у ньому.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову, які залучені до матеріалів справи, та згідно яких суб'єкт владних повноважень (відповідач) приймаючи оскаржуване рішення діяв на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правомірно застосував штрафні санкції.

Представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях, та просили залишити позов без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Державне підприємство «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О. М. Макарова» зареєстровано як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків у Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

01 квітня 2016 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.10.2015 року по 15.03.2016 року про сплату штрафу у розмірі 3 569 000,76 грн. та пені у розмірі 1 553 900,36 грн.

З вказаним рішенням контролюючого органу позивач не погодився та оскаржив його до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників. Рішенням про результати розгляду скарги від 13.05.2016 року №10788/10/28-10-10-4-33 скаргу залишено без задоволення, а рішення № від 01.04.2016 року - без змін.

На вказане рішення позивач подав скаргу № 26/05 від 26.05.2016 року до Державної фіскальної служби України, рішенням якої № 13258/6/99-99-11-02-02-25 скаргу направлено на новий розгляд до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

12 липня 2016 року позивачу стало відомо про рішення Міжрегіонального Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників № 14334/10/28-10-10-4-33 про залишення скарги без задоволення, а рішення від 01.04.2016 року № - без змін.

З результатами нового розгляду та прийнятим на його основі рішенням позивач також не погодився, тому направив скаргу № 13/07 від 13.07.2016 року до Державної фіскальної служби України з метою його оскарження.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 17880/6/99-99-11-02-02-25 від 17.08.2016 року скаргу ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» залишено без задоволення, а рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 01.04.2016 року № та рішення за результатом розгляду первинної скарги від 02.07.2016 року № 14334/10/28- 10-10-4-33 - без змін.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі- Закон №2464-VI) закріплено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи(надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу

сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому за приписами частини 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464-VI).

У відповідності до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В силу частини 13 статті 25 Закону № 2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Судом встановлено, що згідно Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (табл. 1 дод. 4) за вересень, жовтень 2015 року позивачем самостійно нарахована сума єдиного внеску, що підлягає сплаті за вересень 2015 року у розмірі 9 788 426,13 грн., за жовтень 2015 року у розмірі 8 056 577,75 грн.

Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» за вересень, жовтень 2015 по терміну сплати 20.10.2015 року та 20.11.2015 року не перераховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вересень 2015 у розмірі 9 788 426,13 грн., яка остаточно погашена в період з 02.12.2015 року по 12.02.2016 року, тобто з затримкою 115 днів; за жовтень 2015 у розмірі 8 056 577,75 грн., яка остаточно погашена в період з 19.02.2016 року по 15.03.2016 року, тобто з затримкою 116 днів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, а позивачем не спростовано факту порушення законодавства в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вересень та жовтень 2015 року із затримкою.

Судом відхиляються зауваження позивача, що у зв'язку з наявною заборгованістю по заробітній платі станом на 30.09.2015 року у розмірі 60 310 381,34 грн. та на 31.10.2015 року у розмірі 74 214 107,40 грн., про що відображено у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового зобов'язання, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за вересень, жовтень 2015 року, підприємство звільняється від відповідальності щодо своєчасної сплати єдиного внеску, з огляду на те, що у відповідності до вимог Закону № 2464 фінансовий стан платника єдиного внеску не впливає на виплату єдиного внеску та наявність у позивача заборгованості по заробітній платі та не звільняє його від обов'язку сплати єдиного внеску у строки, визначені частиною 8 статті 9 Закону № 2464.

Окрім того, судом не приймаються посилання позивача на те, що до прийняття спірного рішення відповідач повинен був провести перевірку, так як за приписами пункту 4 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (надалі Інструкції від 20.04.2015 року № 449), факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Отже, за порушення частини 8 статті 9 Закону України при складані Рішення відповідно підпункту 2 пункту 2, пункту 4 розділу VIІ Інструкції від 20.04.2015 року № 449 не передбачено складання акта перевірки.

У позові Державне підприємство «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» вказує на неправомірність застосування відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій відповідно Додатку 12 до Інструкції від 20.04.2015 року № 449, проте оскаржуване рішення контролюючим органом прийнято з підстав того, що відповідно до абзацу З підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції від 20.04.2015 року № 449 за несплату (неперерахуваня) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум до 01.01.2015 року та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум з 01.01.2015. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з Додатком 12. При застосуванні штрафів, визначених підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції від 20.04.2015 року № 449 приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що рішення від 01.04.2016 року № прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи відмову у задоволенні адміністративного позову, суд також вважає за необхідне стягнути з позивача суму судового збору у розмірі 76 843,52 грн.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання рішення протиправним - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» судові витрати у розмірі 76 843,52 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот сорок три гривні п'ятдесят дві копійки).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 21.08.2017 року.

Суддя І.В. Тулянцева