Справа № 814/876/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/876/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВО САНДЕРА» про стягння коштів в сумі 15903,59 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд, позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВО САНДЕРА» (далі - ТзОВ «ВО САНДЕРА», відповідач), в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВО САНДЕРА» заборгованості в сумі 15903,59 грн., з яких 15802,47 грн. - сума адміністративно-господарських санкцій, 101,12 грн. - пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

В обґрунтування позовних вимог Фонд зазначив, що протягом 2016 року відповідач не працевлаштував інвалідів відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку з чим до нього застосована адміністративно-господарська санкція, а в результаті її несвоєчасної сплати нарахована пеня.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Фонд подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Протягом 2016 року відповідач подавав щомісячно до Заводського районного центру зайнятості м. Миколаєва Звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", в яких зазначав, про наявність 1 вакансії -швачки, яка може бути зайнята інвалідом, що підтверджується листом Заводського районного центру зайнятості № 04-530/13 від 13.04.2017 року, та 20.02.2016 року подав звітність "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2016 рік Фонду соціального захисту інвалідів, в якому зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу- 81, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2, кількість інвалідів - штатних працівників, повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"- 3.

Заводський районний центр зайнятості м. Миколаєва протягом 2016 видав одне направлення ОСОБА_2, яка за професійним досвідом відповідала вимогам роботодавця. ОСОБА_2 зареєструвалась в центрі зайнятості 28.11.2016 року та в цей день їй було видане направлення на роботу. Але особа не відвідала роботодавця та була знята з обліку 14.12.2016, що підтверджується листом від 13.04.2017 року № 04-530/13.

Враховуючи, що відповідач не забезпечив зайняття одного робочого місця для працевлаштування інвалідів в 2016 році до нього застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі середньорічної заробітної плати штатного працівника за кожне місце, тобто 15903,59 грн. На суму боргу нарахована пеня за період прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій з в розмірі 101,12 грн.

13 березня 2017 року на адресу відповідача направлено лист №06-189/447 про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів у 2016 році в розмірі 15903,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що у 2016 році ТзОВ «ВО САНДЕРА», було вжито усіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже, виконані обов'язки, покладені на нього ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а тому у позивача були відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

В апеляційній скарзі Фонду вказується, що звернення до органів працевлаштування та надання звітності про наявність вакансій для інвалідів не можна вважати належним виконанням нормативу працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону (ч.2 та 3 ст. 19 цього Закону).

Частинам 9 та 10 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Отже, виходячи з наведених вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїх рішеннях від 31 січня 2011 року (справа № 21-60а10), від 20 червня 2012 року (справа № 21-60а11).

За таких обставин, доводи апелянта про те, що звернення до органів працевлаштування та надання звітності про наявність вакансій для інвалідів не можна вважати належним виконанням нормативу працевлаштування інвалідів, є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч.2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

З матеріалів справи вбачається, що відповідач кожного місяця впродовж 2016 року подавав звітність за формою №3-ПН до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи звітів, в яких ТзОВ «ВО САНДЕРА» зазначалося про наявність відкритої вакансії для інвалідів.

Доводи Фонду щодо того, що Заводським районним центром зайнятості м. Миколаєва протягом 2016 було видано одне направлення ОСОБА_2, яка за професійним досвідом відповідала вимогам роботодавця, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, вищевказана особа не відвідала роботодавця та була знята з обліку 14.12.2016, що підтверджується листом від 13.04.2017 року № 04-530/13.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 3 робочих місць, та, відповідно, безпосереднього працевлаштування інвалідів на вказані робочі місця, упродовж року інформував центр зайнятості про наявні вакансії, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, підприємство вжило всі заходи, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В. Яковлєв