Справа № 161/4989/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7752/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Костіва М.В.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю представника відповідача Сасовського Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2017 року у справі №161/4989/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними щодо призупинення виплати пенсії та зобов'язання виплатити пенсію.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 28 вересня 2016 року по 19 грудня 2016 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплатити ОСОБА_2 пенсію за період з 28 вересня 2016 року по 19 грудня 2016 року. В решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідачів апеляційні скарги підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та з 19 березня 2011 року отримує пенсію за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії, оскільки було встановлено, що ОСОБА_2, перебуваючи на пенсії, працює на посаді державного службовця, а тому у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, пенсія, призначена згідно цієї статті, позивачу не виплачується.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що положення статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо припинення виплати пенсії певним категоріям осіб визнано неконституційними, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для відновлення виплати пенсії позивачу з 28 вересня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 24.12.2015р. №911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 р., тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Оскільки позивач у 2016р. працював на посаді головного державного інспектора відділу реєстрації та обліку платників управління обслуговування платників Луцької ОДПІ на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 р. у справі №1-38/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Положення першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (з 20 грудня 2016 р.), тобто саме з 20.12.2016 р. позивач має право на відновлення виплати пенсії.

Як зазначено вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем відновлено виплату пенсії позивача у зв'язку з визнанням неконституційними положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії зазначеної категорії осіб, в тому числі позивачу; відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу за період з 20.12.2016 р. по 31.12.2016 р.

З урахуванням наведених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку що, судом першої інстанції не з'ясована вказана обставина, а також не враховано, що норми закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня прийняття Конституційним Судом України відповідного рішенням, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову задоволенні позову з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2017 року у справі №161/4989/17 - скасувати та прийняти нову постанову якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
М. В. Костів
Повний текст постанови складено 12.09.2017р.