Справа № 804/5559/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 р. Справа № 804/5559/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа - арбітражний керуючий ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -
У судовому засіданні позивач підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач правом на подання письмових заперечень на адміністративний позов не скористався.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, відповідно наказу від 04.02.2015 року №145 Про проведення документальної планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2В. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська проведено документальну планову невиїзну перевірку відповідача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, про що складено акт від 13.03.2015 року №401/04-63-17-01/НОМЕР_1.
Висновком акту перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:
Як вбачається з акту перевірки, в основу прийняття оскаржуваного рішення контролюючим органом покладено висновок про порушення позивачем вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме віднесення до складу витрат, зазначених в податковій декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб:
- витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 1192857,67 грн., при цьому фонд оплати праці згідно відомостей нарахування заробітної плати за 2013 рік та Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого з них податку за 2013 рік складає 750331,30 грн., сума нарахованого єдиного внеску на суми заробітної плати згідно Звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 2013 рік 285860,55 грн. Таким чином, сума витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату за 2013 рік, яка повинна бути віднесена до складу витрат складає 1036191,85 грн. та неправомірно завищена підприємцем на 156665,82 грн.;
Контролюючий орган, зазначає, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатках 5 до податкових декларацій про майновий стан і доходи, встановлено його заниження, в результаті завищення витрат за 2013 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 241047,32 грн.
Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року у справі №904/1907/15 ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено арбітражного керуючого.
Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року у справі №904/1907/15 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017 року у справі №904/1907/15 по відмову у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі було скасовано та прийнято нове рішення, яким клопотання ФОП ОСОБА_5 про припинення провадження у справі задоволено, провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 припинено.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в декларації за 2013 рік задекларовано суму витрат, що складається з фактичних витрат по заробітній платі та податків з заробітної плати на загальну суму 1192857,67 грн.
Отже, всього сума витрат по заробітній платі позивача в 2013 році становила 1193675,17 грн.
Висновок про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ФОП ОСОБА_4 та не встановлення факту поставки товарів по ланцюгу: ФОП ОСОБА_4 за січень 2013 року, березень 2013 року ФОП ОСОБА_2, та як наслідок, висновок про відсутність підстав у позивача для включення до складу витрат вартості палива, придбаного у ФОП ОСОБА_4 у січні, березні 2013 року в сумі 142000 грн., зроблений позивачем на підставі висновків акту перевірки від 20.06.2014 року №4332/04-63-17-01/НОМЕР_1 Про результати документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо не підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ФОП ОСОБА_4 за листопад 2012 року, січень 2013 року, березень 2013 року, складеного ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.
Правомірність щодо формування витрат по господарським взаємовідносинам позивача з ФОП ОСОБА_4, спростування висновків про нереальність зазначених господарських операцій, викладених в акті перевірки від 20.06.2014 року №4332/04-63-17-01/НОМЕР_1, була предметом розгляду у справі №804/1043/15 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення.
У вказаній постанові зазначено, що:
- придбаний у ФОП ОСОБА_4 бензин Галоша використовувався позивачем у власній господарській діяльності для змащування заготовок та надання їм слизькості;
- господарська операція позивача щодо придбання бензину Галоша відповідає основному виду діяльності ФОП ОСОБА_2, а саме виробництво пакувань з легких металів;
- факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та ФОП ОСОБА_6 підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цієї господарської операції, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку зі здійсненням оплати за отриманий товар.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 року відмовлено ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року.
Отже, станом на час розгляду цієї справи є така, що набрала законної сили постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року №804/1043/15, якою спростовані висновки, викладені в акті перевірки від 20.06.2014 року №4332/04-63-17-01/НОМЕР_1, та підтверджена правомірність господарських відносин ФОП ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_4 у 2013 році.
На підставі частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У звязку з встановленою в судовому порядку реальністю здійснення господарських відносин ФОП ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_4 у 2013 році, в суду відсутні підстави для визнання віднесення витрат по операціям з ФОП ОСОБА_4 безпідставними, оскільки правомірність складання всіх первинних документів по вказаним операціям підтверджена в судовому порядку, відповідачем в судовому засіданні зворотнє на доведено.
Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" № 742/11/13-11 від 02.06.2011р., з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-ХІV (далі Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Як зазначено в статті 9 Закону №996 первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.
Відповідно до пункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:
- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;
- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;
- 177.4.3. суми податків, зборів, які повязані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які повязані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;
- 177.4.5. Не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати;
- 177.4.6. Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, повязаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:
проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;
ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:
обєкти житлової нерухомості;
легкові та вантажні автомобілі;
- 177.4.7. Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості обєкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів;
- 177.4.8. Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним обєктом;
- 177.4.9. Амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) обєкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів
Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця
Судом встановлено, що позивачем до складу витрат, зазначених в податковій звітності, включені витрати, що складаються з вартості запасних частин, які використовуються безпосередньо в господарській діяльності позивача; сум, спрямованих на оплату праці та нарахування на заробітну плату та вартості палива, придбаного з метою ведення господарської діяльності, реальність операції по якій підтверджена в судовому порядку.
Всі зазначені види витрат відповідають вимогам пункту 177.4 статті 177 ПК України та включені позивачем до витрат у відповідності до вимог законодавства.
Всі задекларовані позивачем суми витрат підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та документами, складеними у відповідності до вимог чинного законодавства, дефектність документів судом не встановлена, відповідачем правомірність їх складання не спростована.
Враховуючи встановлені обставини, а також те, що під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем оподаткованого доходу, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим, суд дійшов до висновку про відсутність порушення з боку позивача п.177.4 ст. 177 ПК України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Як встановлено вище, в акті перевірки від 13.03.2015 року №401/04-63-17-01/НОМЕР_1 відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_2 було порушено вимоги п. 4, п. 5 ст. 4, п. 2, п. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена постановою правління ПФУ від 27.09.2010 №21-5.
Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень не виконано та не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем валових витрат, доходу та обчислення єдиного внеску.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 845,26 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1