Справа № 335/8257/17
Суддя: Геєць Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/8257/17 2-а/335/384/2017
04 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 3-тя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 3-тя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він в період з 01.08.1988 року по 02.12.2005 року, проходив військову службу в лавах СРСР та Збройних Силах України, що підтверджується відміткою у військовому квитку. Наказом № 489 від 10.11.2005 року позивача звільнено у запас за пунктом 63, підпункт «г» на підставі реформування Збройних сил України.
На час звільнення зі служби на підставі Наказу про звільнення від 10.11.2005 року № 489 його вислуга склала більше, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 17 років, а загальний трудовий стаж становить більше ніж 25 років.
Відповідно до п. 11 Закону України від 15 червня 2004 року № 1763-1У «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», позивач має право на отримання пенсії за вислугою років з 25.10.2015 року, оскільки ним було досягнуто 45-річного віку у відповідності до Закону.
12.12.2016 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду Запорізької області, про призначення пенсії за вислугу років згідно до пункту «в» статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до п. 11 Закону України від 15 червня 2004 року № 1763-ІУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» з 25.10.2015 року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь від 22.12.2016 року № 1078/Д-9, в якій відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років та запропонував звернутися до регіонального уповноваженого органу - ІНФОРМАЦІЯ_2 з питання призначення пенсії.
13.12.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив направити всі необхідні документи, в тому числі його особову справу, до Головного управління Пенсійного фонду Запорізької області для призначення пенсії відповідно до п. 11 ЗУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних сил України, та членів їх сімей» від 15 червня 2004 року № 1763-ІV. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 своїм листом від 15.12.2016 року № 856/с зазначив, що його вислуга складає 17 років та 45 років йому виповнилося лише 24 жовтня 2015 року, тому права на призначення пенсії по лінії Міністерства оборони України позивач не маю, та всі необхідні документи для призначення пенсії до ГУПФУ в Запорізькій області направлено не буде.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та направити усі необхідні документи до ГУПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років, у зв`язку з чим третьою особою у справі було направлено документи до ГУПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії. Проте, ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 16.06.2017 року № 7070/03 повернуло документи для призначення пенсії ОСОБА_1 без реалізації.
Таку відмову позивач вважає безпідставною та такою, що порушує його конституційні права, оскільки на його думку до нього повинно бути застосована норма закону, яка була чинною на час його звільнення зі служби.
Щодо строку, з якого позивачу має бути призначена пенсія, ОСОБА_1 зазначив, що про порушення своїх прав він дізнався 22.12.2016 року, після того як отримав лист-відповідь ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.12.2016 року № 1078/Д-9 з відмовою у призначенні йому пенсії.
12 місячний строк ним було пропущено з поважних причин, оскільки ЗОВК в добровільному порядку відмовлялося направляти документи до ГУПФУ для призначення пенсії, у зв`язку з чим позивачу довелось звертатися до суду.
Тобто, враховуючи дату, з якої позивач дізнався про порушення своїх прав, з урахуванням ст. ст. 99, 100 КАС України з урахуванням ст. 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» позивач вважає, що його право на призначення пенсії підлягає захисту з 01.01.2016 року, за 1 рік перед зверненням за одержанням пенсії.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплати пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 17-63-ІV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ; зобов`язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років на підставі вказаних Законів з 01.01.2016 року та сплатити відповідну заборгованість; стягнути з ГУ ПФУ в запорізькій області судовий збір в сумі 640 грн.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає, що підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутні, оскільки його календарна вислуга становить 17 років, а Законом України № 1763 в редакції від 01.10.2011 року необхідною умовою для призначення пенсії є наявність вислуги 20 календарних років. Посилання позивача на редакцію пп. 11 п. 1 ст. 1 Закону України № 1763-ІV, яка діяла до 01.10.2011 року, де умовою для призначення пенсії було передбачено наявність календарної вислуги років в розмірі 15 років відповідач вважає безпідставними, оскільки на вказану дату позивачу не виповнилося 45 років. Як зазначає відповідач, пп. 11 п. 1 ст. 1 Закону України № 1763-ІV чітко повязує призначення пенсії х одночасною наявністю двох умов 45 років та календарна вислуга років. Оскільки позивач на момент досягнення 45 років не мав достатньої вислуги (20 років) він не має права на призначення пенсії відповідно до пп. 11 п. 1 ст. 1 Закону України № 1763-ІV.
Крім того, 3-тя особа у справі - ІНФОРМАЦІЯ_1 скористалась своїм правом на подання заперечень проти позову, в яких просить відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії відсутні, оскільки на час звільнення позивача з військової служби він не досяг 45 річного віку, що є однією із умов для призначення пенсії.
Дослідивши матеріали справи, в тому числі і заперечення відповідача, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 01.08.1988 року по 02.12.2005 року проходив військову службу в ЗСУ на офіцерських посадах і станом на час звільнення досяг вислуги 17 років 4 місяців.
Наказом Начальника Генерального Штабу Головнокомандувача ЗСУ від 10 листопада 2005 року № 489 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 63 (у зв`язку зі скороченням штатів) зазначеного Положення, у зв`язку з реформуванням ЗСУ.
24 жовтня 2015 року ОСОБА_1 виповнилося 45 років.
12.12.2016 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.
Листом № 1078/Д-9 від 22.12.2016 року відповідач роз`яснив, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років подаються до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи міністерств (відомств) з яких звільнені військовослужбовці. У зв`язку з чим з усіх питань, які стосуються права на пенсію та переліку необхідних документів для їх призначення, позивачу рекомендовано звернутися до регіонального уповноваженого органу МО України
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року, за позовом ОСОБА_1 , зобов`язано Запорізький обласний військовий комісаріат підготувати та направити усі необхідні документи до ГУ ПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років.
Листом від 26.06.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року ними було направлено до ГУ ПФУ України в Запорізькій області матеріали для призначення пенсії за вислугу років. Проте, відповідач 16.06.2017 року вказані документи повернув без реалізації, із відмовою в призначенні пенсії.
З листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 16.06.2017 року № 7070/03 вбачається, що відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.
Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.
Законом № 1763-IV встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.
Згідно з пунктом 11 статті 1 цього Закону (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ після 1 січня 2004 року.
Редакція вказаного пункту Закону № 1763-IV з 01.10.2011 року змінилася, і на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, п. 11 ст. 1 вказаного Закону було передбачено, що військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Законом № 3591-IV (набрав чинності з 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-XII. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом "в". У редакції, чинній і на час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії, згаданою нормою передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV.
Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.
Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 6 лютого 2012 року (справа № 21-322а11) та у постанові від 01 липня 2014 року (справа № 21-244а14), висновки якого для судів є обов`язковими.
З огляду на викладені обставини суд погоджується із доводами позивача та вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу слід визнати протиправними та зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до положень п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Вирішуючи питання щодо строку, з якого слід призначити пенсію позивачу, суд виходить із наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.
Частиною 3 ст. 50 вказаного Закону передбачено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Як вбачається з матеріалів справи, право на пенсію у позивача виникло по досягненню ним 45-річного віку, тобто 24.10.2015 року. ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії вперше звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області 12.12.2016 року, на яку листом від 16.06.2017 року за № 7070/03 отримав відмову.
З огляду на встановлені обставини, вимоги ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що пенсія позивачу повинна бути призначена з 01.01.2016 року, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які були задоволені судом, відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
Керуючись ст. ст. 71, 158-163, 183-2 КАС України, суддя, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 3-тя особа: Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 01.01.2016 року та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя: Ю.В. Геєць