Справа № 274/2524/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"12" вересня 2017 р. Справа № 274/2524/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Бердичівського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "05" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2017 р. позов задоволено. Визнано протиправними дії Бердичівського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_3 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків. Зобов'язано Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та призначити ОСОБА_3, починаючи з 14 лютого 2017 року довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді. Виплатити ОСОБА_3 різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 640 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Бердичівське об"єднане управління пенсійного фонду України в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно проведеного розрахунку загальний стаж ОСОБА_3 становить 29 років 4 місяці 16 днів, в тому числі стаж судді 16 років 7 місяців 22 дні та 5 років 10 місяців 22 дні стаж прокурора. Враховуючи стаж роботи позивача на посаді судді - проведено обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання працюючого судді згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням Вищої ради правосуддя №170/0/15-17 від 31.01.2017 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у зв'язку з поданням зави про відставку (а.с.12).

Згідно наказу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області №17-к від 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 заступника голови суду, суддю Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, звільнено з займаної посади у зв'язку з відставкою з 13 лютого 2017 року, згідно статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.11).

Відповідно частини третьої статті 141 Закону України „Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України №192-VІІІ від 12.02.2015 року „Про забезпечення права на справедливий суд, відповідно до рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмір 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання.

Крім того, відповідно до вимог п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Закон від 02.06.2016 №1402-VIII) в інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку, виданий Бердичівським міськрайонним судом звільнена у відставку суддя Хавронюк О.Л. має 24 роки 11 місяців 07 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та який складається з: навчання в Харківському юридичному інституті 2 роки 5 місяців (дипломом серії КК № 016634, виданим Харківською державною юридичною Академією, виданий 28 червня 1994 року); стажист прокуратури м. Бердичева 09 місяців 02 дні; старший помічник прокурора м. Бердичева 02 роки 23 дні; суддя Бердичівського міськрайонного суду 16 років 07 місяців 22 дні, з яких 02 роки 10 місяців 02 дні робота на посаді заступника голови Бердичівського міськрайонного суду (а.с. 9, 11, 12, 13). Таким чином, щомісячний розмір довічного грошового утримання повинен складати 88 відсотків суддівської винагороди.

З повідомлення Бердичівського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України № 115/Х-8 від 13 червня 2017 року вбачається, що відповідно до протоколу № 526 від 23 березня 2017 року ОСОБА_3 з 14 лютого 2017 року призначено довічне грошове утримання в розмірі 80 % відповідно до Закону України „Про судоустрій та статус суддів. Для розрахунку пенсії була застосована заробітна плата в розмірі 24800, 00 грн. згідно довідки про зарплату № 340/17-Вих, виданої ТУ ДСА в Житомирській області від 13 лютого 2017 року (а.с. 14, 15-15 зворот).

Після призначення грошового утримання у розмірі 80% позивачка звернулася до відповідача з приводу перерахунку грошового утримання на 88 % суддівської винагороди. Але відповідачем було відмовлено позивачці у проведенні перерахунку ( а.с.15).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Бердичівського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України у проведенні перерахунку є протиправною, прийнятою без врахування норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», якими визначені гарантії незалежності суддів).

Надаючи правову оцінку встановленим в справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, ст.120 якого передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 цього Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді : 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, пункт 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28 березня 2015 року передбачав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" вказані правовідносини були врегульовані Законом України від 15.12.1992 року №2862-XII "Про статус суддів".

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (№2862-ХІІ від 15.12.1992), яка діяла на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею першою Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", виданим відповідно до ст.25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20.03.2008 року №248/2008).

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545, яка набрала чинності з 1 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Згідно з абзацом другим п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України №545 від 11.06.2008, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Такий розрахунок стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання діяв до 28 березня 2015 року, до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-V-III. Прикінцевих та перехідних положеннях, якого не містилися положення щодо збереження за суддями, які були призначені його чи обранні на посаду судді до набрання чинності цим Законом, визначення стажу на роботі судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності законом.

Відсутність такої норми було обмеженням соціальних гарантій суддів передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

З наведеного вбачається, що нормативні положення зазначених законодавчих актів є спеціальними щодо врегулювання порядку звільнення судді з посади та наявності необхідних умов для звільнення судді у відставку.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 по справі №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст.21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст.48 вказаного Закону).

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалося Конституційним Судом України, який у рішенні №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року зазначив, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що на час звільнення позивача у відставку чинна редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") не передбачала при визначенні стажу судді зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, враховуючи, що позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що щомісячне довічне грошове утримання повинно бути призначено позивачу з урахуванням до суддівського стажу половини навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

До початку розгляду апеляційної скарги Бердичівського об"єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, на адресу суду від Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов лист про повернення справи №274/2524/17 за позовом ОСОБА_3 до Бердичівського об"єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії для виправлення описки у постанови від 05 липня 2017 р. щодо дати ухвалення постанови Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, а саме: замість "05 липня 2017 року" зазначено "05 червня 2017 року ".

Допущена судом першої інстанції описка щодо дати ухвалення постанови не впливає на правильність прийнятого судом рішення і може бути виправлена судом відповідно до вимог ст. 169 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "05" липня 2017 р. без змін.

Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області виправити допущену в постанові від 05 липня 2017 р. описку.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам: Бердичівське об"єднане управління пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Л.Карастаянової,29,м.Бердичів,Житомирська область,13312

4-третій особі: - ,