Справа № 489/2371/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/2371/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача -Кравця О.О.
судді -Домусчі С.Д.
судді - Коваль М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28.07.2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та просив суд визнати неправомірною відмову УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва у припиненні відрахувань 15% з його пенсії з 01.11.2016 р.; зобов'язати УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва припинити утримання 15% з його пенсії як з працюючого пенсіонера»; зобов'язати УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з 01.11.2016 р. по теперішній час.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28.07.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, у який просить скасувати постанову винести нову та відмовити у задоволенні позову .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 року справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду 1-ої інстанції щодо правильності застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних обставин:

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 , перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області) та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» .

З 23.04.2015 р. позивач отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

26.10.2016 р. позивач зупинив здійснення адвокатської діяльності, в зв'язку з чим 27.10.2016 р. звернувся до відповідача із заявою про внесення змін про його зайнятість, оскільки саме з того часу він не працював.

Однак, згідно Листа відповідача від 11.05.2017 р., позивачу було роз'яснено, що оскільки він займається адвокатською діяльністю та є самозайнятою особою, йому неможливо виплачувати пенсію в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва неправомірно з листопада 2016 року утримує 15% від виплачуваної йому пенсії, оскільки наприкінці жовтня 2016 р. він повідомив відповідача про припинення здійснення ним адвокатської діяльності та відповідно набув право на поновлення виплати пенсії в повному обсязі.

Так згідно Акту Головного управління ДФС України в Миколаївській області вбачається, що перевіркою своєчасності та повноти сплати податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності встановлено, що за період з 23.04.2015 р. по 22.12.2016 р. ФОПП не було отримано доходів. Також, згідно даних, одержаних з Центральної бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ті інших обов'язкових платежів, за період з 23.04.2015 р. по 22.12.2016 р., ФОПП ОСОБА_4 не отримував доходи у вигляді заробітної плати та від підприємницької діяльності.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову ,виходячи з наступного:

Відповідно до приписів ч. 15 ст. 50-1 Закону № 1789-XII в редакції Закону № 213-VIII, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Відповідно до пп. 14.1.226. п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до абз. 2 п. 65.1 ст. 65 ПК України, фізичні особи, умовою ведення незалежної професійної діяльності яких згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності, протягом 10 календарних днів після такої реєстрації зобов'язані стати на облік в органі державної податкової служби за місцем свого постійного проживання.

Як вбачається з Єдиного реєстру адвокатів України, 23.04.2015 року позивач одержав свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №000910, після отримання якого зареєструвався в якості платника податків та зборів в органі податкової служби та органі Пенсійного фонду України як самозайнята особа, що має право на здійснення незалежної професійної діяльності.

26.10.2016 року позивач надав до управління заяву про зупинення адвокатської діяльності .

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №77-VII від 28.12.2014 року (далі - Закон № 71-VІІ) внесено зміни до ПК України та пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України викладено в наступній редакції , якою встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік», встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2016 року - 1378 грн., а тому у відповідності до вищевикладених положень ПК України та Закону № 71-VІІ базою оподаткування є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 4 134 грн. на місяць (1378 грн. х 3).

Органи Пенсійного фонду, в даному випадку, у відповідності до пп. 14.1.180 ст. 14, ст.168 та п. 16-1 розділу 10 Перехідних положень ПК України, при виплаті пенсій діють як податкові агенти, обов'язком яких є, зокрема, утримання та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивач є самозайнятою особою - адвокатом незалежно від отримання доходу, розмір пенсії позивача станом на 26.04.2016 року перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, при цьому становив суму більше ніж 3 розміри мінімальної заробітної плати, а тому відповідачем правомірно зменшено розмір пенсії з вказаної дати 26.04.2016 року до 85 % від раніше призначеного розміру, утримана з пенсії позивача сума податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15% , а управлінням Пенсійного фонду правомірно було відмовлено позивачу у виплаті пенсії у повному обсязі, так як у відповідача відсутні правові підстави не застосовувати норму закону, яка є чинною та не визнана неконституційною, а тому його дії при утриманні з пенсії позивача 15 відсотків податку на доходи фізичних осіб є правомірними.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 3. ч.1. ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційний суд, доходить до висновку про необхідність скасувати постанову суду 1-ої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197,199, 205, 207,254 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - задовольнити, постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28.07.2017 року -скасувати.

Прийняти нову постанову:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.