Справа № 817/1174/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

18 вересня 2017 року РівнеСправа № 817/1174/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Маринич В.М.; позивача ОСОБА_1 ; представника відповідача Карасюк Т.В. (довіреність від 06 липня 2017 року); розглядаючи у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення грошових коштів, та вирішуючи питання про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду,

ВСТАНОВИВ:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 7644 гр. 08 коп. як компенсацію за неотримане речове майно.

Ухвалою судді від 28.08.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до попереднього судового засідання з метою з`ясування факту наявності чи відсутності пропуску строку звернення позивача до суду та обставин і причин такого пропуску.

Позивач у судовому засіданні 18.09.2017 пояснив суду, що пропустив строк звернення до суду у зв`язку з тим, що протягом часу з моменту його звільнення з лав Збройних Сил України у запас у 2012 році та до моменту подачі адміністративного позову (серпень 2017 року), компенсація за неотримане грошове майно у країні не виплачувалася. Крім того, як вказав позивач, у 2015 році він подавав позов про стягнення коштів за неотримане речове майно з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, однак відповідно до ухвали від 22.09.2015 провадження у справі було закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду з позовом.

У судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 наголосив на тому, що позивач дізнався про порушення своїх прав 30.11.2012, тобто при виключенні його зі списків особового складу військової частини. А з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду лише 08.08.2017. Таким чином, зважаючи на значний пропуск строку звернення до суду, відповідач просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Вирішуючи питання щодо наявності юридичних та фактичних підстав для залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 99 КАС України, встановлено що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 (чинним на момент звільнення у запас позивача), військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Згідно пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 (набрання чинності 22.03.2016), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 , начальник зв`язку штабу 107-го Центру дорожнього забезпечення Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України №608 від 06.11.2012 (а.с. 18).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №271 від 30.11.2012 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, направлено для зарахування на військовий облік у Дубенсько-Радивилівський ОРВК Рівненської області та виплачено грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, вихідну допомогу, премію, надбавки (а.с.17).

Таким чином, судом встановлено, що саме при звільненні та виключенні із списків особового складу частини, тобто у 2012 році, ОСОБА_1 дізнався та повинен був дізнатися про порушення своїх прав щодо отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Крім того, довідка-розрахунок вартості компенсації позивачу замість належних до видачі предметів речового майна видана ОСОБА_1 у 2013 році (а.с. 5).

Разом з тим, позивач з адміністративним позовом звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду лише 08.08.2017, тобто з пропуском не тільки визначеного частиною 3 статті 99 КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого, зокрема, для позовів про оскарження звільнення особи з публічної служби, а й встановленого частиною 2 зазначеної процесуальної норми загального (шестимісячного) строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Частина 1 статті 100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск та відсутність поважних причин його пропуску.

Поважними причинами пропущення строку є причини, які не залежать від волі позивача та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду з адміністративним позовом у визначений законом строк.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними доказами, та доданих до неї матеріалів.

Так у постанові Верховного Суду України від 06.12.2016 (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Посилання позивача на те, що протягом часу з моменту його звільнення з лав Збройних Сил України у запас у 2012 році та до моменту подачі адміністративного позову (серпень 2017 року), компенсація за неотримане грошове майно не виплачувалася, суд оцінює критично з огляду як на обґрунтування позивачем поважності причини пропуску строку звернення до суду. Наявність виплат чи відсутність таких виплат компенсації жодним чином не впливає на можливість звернення особи до суду за захистом свого права.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_1 у 2015 році звертався до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом про стягнення коштів за неотримане речове майно з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Відповідно до ухвали суду від 22.09.2015 провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, будь-яких причин, що об`єктивно, всупереч волі позивача перешкоджали йому вчасно звернутися у суд з адміністративним позовом, ним не наведено, і матеріали справи не свідчать про наявність таких.

У разі пропуску строку звернення до суду з позовом, суд наділений повноваженнями визнати поважними причини пропуску строку, проаналізувавши матеріали адміністративного позову та за необхідності заслухати пояснення сторін.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Частиною 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 121 КАС України, якщо в ході підготовчого провадження суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Також, суд зазначає, що одним із принципів адміністративного судочинства, визначених статтею 7 КАС України, є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 10 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Під рівністю громадян перед судом слід розуміти те, що всі вони несуть відповідальність перед судами, які належать до єдиної судової системи, не маючи при цьому ніяких переваг і не зазнаючи ніяких обмежень. Наявність правил щодо матеріальних строків звернення до суду не суперечить цій засаді, бо громадяни не дістають ніяких привілеїв.

Принцип рівності перед законом і судом має дві сторони, два аспекти рівність перед законом і рівність перед судом. Рівність громадян перед законом означає, що при судовому розгляді до всіх застосовуються одне й те ж матеріальне і процесуальне законодавство, ніхто не має при цьому ніяких переваг і обмежень у правах.

Рівність перед судом одна з конституційних засад судочинства, що полягає в наступному: а) рівності процесуальних можливостей сторін учасників судового розгляду й б) однаковості судових процедур при розгляді подібних справ.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини «Чуйкіна проти України» ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що «стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 36, Series A №18)».

Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення від 28.05.1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (п. 57).

Таким чином, враховуючи істотний пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність будь-яких обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску поважними, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України з урахуванням частини 2 статті 100, частини 5 статті 121 КАС України, а саме, залишення позовної заяви без розгляду на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 99, 100, 121, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до частини третьої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали, складеної у поновному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська