Справа № 286/1079/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицький С.С.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"14" вересня 2017 р. Справа № 286/1079/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "29" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років протиправними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за вислугу років, мотивуючи тим, що він з 27.12.2002 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 по 29.04.2016 - в Овруцькому відділенні поліції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області.

Постановою Овруцького районного суду від 29 червня 2017 року в задововленні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права просить скасувати постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року та задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", а не при визначенні розміру такої пенсії.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права встановила наступне.

ОСОБА_3 з 27.12.2002 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, звідки був звільнений у запас Збройних сил України. З 07.11.2015 по 29.04.2016 працював старшим слідчим слідчого відділення Овруцького відділення поліції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, про що свідчить копія витягу з послужного списку колишнього працівника Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 77 о/с від 29.04.2016 ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу). Згідно вказаного наказу вислуга років на день звільнення позивача, тобто станом на 29.04.2016 складає: календарна - 15 років 09 місяців 00 днів, у пільговому обчисленні 17 років 05 місяців 14 днів.

07.07.2016 постановою Житомирського окружного адміністративного суду було зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області внести зміни до наказу № 77 о/с від 27.04.2016, зарахувавши до вислуги років в пільговому обчисленні час проходження служби в зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяці за період з 27.12.2002 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 29.04.2016.

На підставі постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 07.07.2016 по справі № 806/872/16 наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 172 о/с від 29.07.2016 було внесено зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 27.04.2016 № 77 о/с в частині встановлення вислуги років в пільговому обчисленні ОСОБА_3 та встановлено, що вислуга його років на день звільнення в пільговому обчисленні складає 22 роки 06 місяців 20 днів.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №16/Д-11 від 12.01.2017 вбачається, що позивачеві відмовлено в переведенні його на пенсію за вислугу років посилаючись на те, що календарна вислуга років на день його звільнення складає 15 років 09 місяців 00 днів. Однак, відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 06 місяців і більше.

Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, прийшов до висновку, що для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі; до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні підстави.

Порядок призначення та проведення розрахунку пенсій визначений постановою КМУ "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесенням змін до постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393.

Відповідно до вимог ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону , незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

- по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

У зв'язку з відсутністю на день звільнення позивача необхідної вислуги років у календарному обчисленні, вимоги останнього є безпідставними.

Оскільки, згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам п.«а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ, а відтак, застосуванню підлягає саме Закон № 2262-ХІІ, оскільки, у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 12 листопада 2013 року (справа № 21-383а13), 28 січня 2014 року (справи №№ 21-475а13, 21-477а13), 11 лютого 2014 року (справа № 21-495а14), 30 вересня 2014 року (справа № 21-348а13).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, діяв в межах повноважень та відповідно до законів України.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу Закон № 2262 визначає, як обов'язкову вимогу, наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Загалом, аналізуючи положення Закону № 2262, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Оскільки, позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі не має, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права на призначення пенсії за вислугу років позивач не набув.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України у справах № 750/9775/16(К/800/123047/17) від 14.04.2017, № 345/3710/16-а (К/800/8083/17) від 21.03.2017, № 487/11458/14-а (К/800/9308/16) від 13.06.2017 р.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "29" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11101

3- відповідачу: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул. Ольжича,7,м.Житомир,10003

- ,