Справа № 140/1916/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 140/1916/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободяник Т.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

13 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом щодо визнання протиправною та скасування постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області по справі про адміністративне правопорушення № 39 від 13.02.2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідач (апелянт) явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, надіславши на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечили та просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою № 39 від 17.02.2016 року по справі про адміністративне правопорушення, винесеною головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Костенко В.О., було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та накладено на нею адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн. у відповідності до положень ч. 5 ст. 96 КУпАП за порушення вимог ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" та пп. 1 п. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 від 17.02.2016 року, винесена з порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та КУпАП, оскільки інспектором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Костенко В.О. не було встановлено період, в який розпочато будівництво господарської будівлі, та того факту, що забудовник цієї споруди ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, з 2001 року, внаслідок чого Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року застосовано у зворотньому порядку. Крім того, визнаючи протиправною та скасовуючи постанову по справі про адміністративне правопорушення № 39 від 17.02.2016 року, суд першої інстанції зазначив, що останній приймався на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та за відсутності доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо неї.

Колегія суддів апеляційної інстанції, погоджуючись з самим висновком суду першої інстанції щодо протиправності постанови у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 від 17.02.2016 року, однак вважає, що в даному випадку слід застосувати інше обгрунтування підстав для скасування останньої, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року та Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.п. 1 п. 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 - державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Колегія суддів зазначає, що вищенаведеним Порядком передбачено, зокрема, і належну процедуру проведення позапланових перевірок органами державного архітектурно-будівельного контролю з гарантуванням прав суб'єктів містобудування.

Так, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва (п. 9 Порядку).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

У п. 13 Порядку визначено, що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки. Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль (п. 18 Порядку).

Пунктами 16, 18, 19 Порядку № 553 встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в інспекції, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю, які згідно з функціональними обов'язками здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль (далі - уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю), складають протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (п. 9 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244).

Згідно п. 13 Порядку № 244, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підписується особою, яка його склала, суб'єктом містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також свідками (у разі наявності). У разі відмови суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, від підписання протоколу або ознайомлення з ним уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, робить про це відповідну відмітку в ньому. Суб'єкт містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які є його невід'ємною частиною, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Відповідно до п. 14 Порядку № 244, під час складання протоколу уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, роз'яснює суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, його права та обов'язки, передбачені Законом та цим Порядком. До протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності можуть додаватися оригінали або копії документів, фотоматеріали, які підтверджують факт вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винність суб'єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Так, всупереч висновкам суду першої інстанції, зі змісту акту № 179-ПП від 11.02.2016 року перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, та протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 11.02.2016 року стосовно ОСОБА_2, судовою колегією встановлено, що остання була присутня під час проведення перевірки, яка проводилась відповідачем, однак від підпису та отримання копій як протоколу, так і акту відмовилась. Примірники останніх були надіслані позивачу за допомогою засобів поштового зв'язку.

Разом з тим, належних та допустимих доказів отримання позивачем за допомогою засобів поштового зв'язку надісланих на її адресу акту перевірки № 179-ПП від 11.02.2016 року та протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять, оскільки надана поштова квитанція свідчить лише про факт їх направлення на адресу позивача, в той час як поштове повідомлення про отримання ОСОБА_2 направленої кореспонденції відсутнє.

Викладені обставини дають всі підстави дійти висновку про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про факт розгляду щодо неї справи про адміністративне правопорушення яке, у відповідності до інформації зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення від 11.02.2016 року, повинно було відбутись 17.02.2016 року у приміщенні Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, що у своїй сукупності позбавила її можливості реалізувати надані їй законодавством права, передбачені п. 13 Порядку, та відповідно бути присутньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно неї.

Щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем про накладення штрафу на позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення винесена посадовою особою відповідача за результатами розгляду акту та протоколу, складених за результатами позапланової перевірки на будівництві позивача.

Відповідачем, в свою чергу, при винесенні останньої не було дотримано положень Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 244 від 06 квітня 1995 року, зокрема п. 17 цього Порядку № 244 справа може розглядатися за участю суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб, а відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.

В даному випадку, як було встановлено колегією суддів, справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2, була розглянуто відповідачем за відсутності самого позивача та інформації про належне її повідомлення про час та місце розгляду справи.

Колегією суддів, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, встановлено відсутність дотримання відповідачем процедури Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 244 від 06 квітня 1995 року, зокрема в частині виконання обов'язків щодо ознайомлення позивача з протоколом про адміністративне правопорушення (відсутність доказів його отримання позивачем за допомогою засобів поштового зв'язку), роз'яснення прав та обов'язків, не надано доказів завчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вищевикладене у своїй сукупності, свідчить про протиправність дій відповідача при притягненні позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, який діяв не у спосіб, передбачений Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Правова позиція по даному питанню висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2017 року в справі № К/800/25332/16.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, встановлені обставини справи, в розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, свідчать про наявність всіх підстав вважати, що відповідач діяв всупереч вимог законодавства, внаслідок чого прийнята постанова про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 є протиправною.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача не спростовують правомірності рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області по справі про адміністративне правопорушення № 39 від 13.02.2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

Разом з тим, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на висновки суду першої інстанції щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

В даному випадку, суд першої інстанції даючи оцінку вказаній обставині, жодним чином не аргументував власні висновки. Належних та допустимих доказів вказаного матеріали справи також не містять.

Зокрема, стверджуючи, що забудовником господарської будівлі ОСОБА_2 будівництво розпочато з 2010 року, суд першої інстанції не зазначив жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаного факту.

На думку судової колегії, не встановлення вказаних обставин справи судом першої інстанції, дає підстави вважати, що судом не було достеменно з'ясовано вказане питання, а зроблені з цього приводу висновки є передчасними.

Відповідно до п. 1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Держбуду України 05.12.2000 № 273 (у редакції, що діяла до 19.02.2010), дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Відповідно до п.п. 1, 15 Порядку надання дозволу на виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 року № 1104 (у редакції, що діяла до 13.05.2011) дозвіл на виконання підготовчих робіт - документ, що засвідчує право замовника, підрядника на виконання до будівництва об'єкта таких робіт, як підготовка земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки під забудову, спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, підведення тимчасових інженерних мереж, улаштування під'їзних шляхів, складування будівельних матеріалів (додаток 1).

Виконання підготовчих робіт на об'єктах містобудування без відповідного дозволу забороняється.

Згідно п.п. 1, 19 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 року № 1104 (у редакції, що діяла до 13.05.2011) дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд (далі - будівельні роботи) (додаток 1).

Виконання будівельних робіт на об'єктах без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт або без належно затвердженого проекту вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI; у редакції, станом на час проведення спірної перевірки) замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що для здійснення будівництва замовник (підрядник) такого будівництва мають отримати відповідний дозвіл (подати повідомлення, зареєструвати декларацію).

У відповідності до ч. 5 ст. 96 КУпАП виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що обов'язок подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт належить замовнику будівництва, яким є позивач, то останній, у даному випадку, безумовно є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 39 від 17.02.2016 року.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 вересня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.