Справа № 817/574/16
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2017 р.Р і в н еСправа №817/574/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
допрокуратури Запорізької області
про стягнення заробітної плати,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Запорізької області про стягнення заробітної плати.

В ході судового розгляду позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, згідно з якою просить суд стягнути із прокуратури Запорізької області недоплачені у 2006 році матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 4878,07грн.

Змінені позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2006 році позивачу належно до виплати 9022,00грн. матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, однак відповідачем виплачено лише 4143,93грн.

Відповідач, прокуратура Запорізької області, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки такі позовні вимоги були предметом розгляду справи №567/1580/13-а, за наслідком чого Острозьким районним судом Рівненської області прийнято рішення по суті.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29.12.2005 по 22.01.2007 працював у прокуратурі Запорізької області.

У 2006 році прокуратурою Запорізької області було виплачено позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за період роботи з квітня 2005 року по березень 2006 року в сумі 1989,93грн. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 2154,00грн.

Вважаючи, що такі матеріальні допомоги були виплачені відповідачем не в повній мірі, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю та на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує рівні можливості.

При цьому, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується, зокрема, наданням оплачуваної щорічної відпустки (ст.45 Конституції України).

У 2006 році заробітна плата працівникам прокуратури розраховувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 №2288 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», а з березня 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі Постанова №268), пп.3 п.2 якої керівникам зазначених державних органів надано право на виплату в межах затверджених обсягів фонду оплати праці матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2006 році матеріальна допомога на оздоровлення виплачена ОСОБА_1 в сумі 1989,93грн., а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 2154,00грн.

Разом з тим, судом встановлено, що у провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебувала справа №567/1580/13-а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про визнання нечинними рішень, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Постановою суду від 13.02.2014 позов задоволено частково: стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 3834,35грн. недоплаченої грошової допомоги, 6864,49грн. заробітної плати, 2585,16грн. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06грн. компенсації втрат грошових доходів, 500,00грн. на відшкодування моральної шкоди, 762,09грн. витрат на сплату судового збору, 1800,00грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи; в решті позовних вимог відмовлено.

06.05.2014 Житомирським апеляційним адміністративним судом у справі №567/1580/13-а прийнято нову постанову, якою постанову Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 скасовано в частині стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 7777,06грн. компенсації втрат грошових доходів та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволені позову, а в решті постанову залишено без змін. Вказана постанова в силу вимог ст.254 КАС України набрала законної сили 06.05.2014.

В силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Так, у зазначених постановах, на підставі висновку судово-економічної експертизи від 19.11.2009, судами встановлено, що згідно з вимогами Постанови №268 місячна заробітна плата ОСОБА_1 у 2006 році становила 4511,00грн.

Вказане не заперечується відповідачем у довідці від 21.09.2006 №189/538.

Разом з тим, з висновку експерта вбачається, що експерту не вдалося встановити чи в повному розмірі нарахована ОСОБА_1 матеріальна допомога в сумі 2154,00грн., оскільки на запит експерта відповідачем відповіді не надано. У звязку з чим таке питання не досліджувалося судом у справі №567/1580/13-а.

Таким чином, сума матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, належна до виплати ОСОБА_1 у 2006 році, повинна складати 9022,00грн. (4511 + 4511), оскільки в силу вимог пп.3 п.2 Постанови №268 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) матеріальна допомога виплачується у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Однак, в супереч положень Постанови №268 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у 2006 році зазначені матеріальні допомоги були нараховані відповідачем та виплачені ОСОБА_1 в сумі 4143,93грн. (1989,93 + 2154,00).

Крім того, неправильність обрахунку відповідачем виплат належних позивачу у 2006 році підтверджено в судовому порядку, зокрема, рішенням у справі №567/1580/13-а, що в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що внаслідок невірного обрахунку розміру місячної заробітної плати ОСОБА_1 у 2006 році, відповідачем також невірно обраховано та недоплачено позивачу матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4878,93грн. (9022,00 - 4143,93), яка відповідно підлягає стягненню на користь ОСОБА_1

Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума 4878,93грн. визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із прокуратури Запорізької області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний №) недоплачену у 2006 році суму матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань - 4878,93грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень дев'яносто три копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.