Справа № 461/3732/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8721/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
при секретарі судового засідання Куціль С.І.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представників позивача Ковалишина П.М..
та відповідача Роліної Г.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2017 року у справі за її позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправнимирішень та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ або Міноборони) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Комісаріат) у якому просила:
визнати рішення та дії МОУ щодо відмови їй, як вдові загиблого військовослужбовця, у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця її чоловіка майора ОСОБА_2 при виконанні бойового завдання із виконанням обов`язку військової служби протиправними;
зобов`язати МОУ призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця її чоловіка при виконанні бойового завдання із виконанням обов`язку військової служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.06.1982 під час виконання бойових завдань із виконання обов`язку військової служби загинув її чоловік ОСОБА_2 . Вказує, що її сім`я має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року у разі загибелі (смерті) військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII). Крім того, зазначає, що на день звернення до суду з позовом, будь-якої одноразової грошової допомоги, як вдова загиблого військовослужбовця вона не отримувала. Відмова ж МОУ призначити та виплатити їй таку допомогу, з посиланням на те, що на день смерті її чоловіка, законодавством не було передбачено такого виду одноразової грошової виплати є безпідставною та суперечить приписам статей 22 та 58 Основного Закону.
Постановою Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2017 року у справі №461/3732/17 у задоволенні позову відмовлено.
Постанову оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати, а позов задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені у позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки.
МОУ в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на день смерті чоловіка позивачки законодавством не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги. А відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Про вдосконалення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» від 16.06.1992 №332 (далі Постанова №332) виплата одноразової грошової компенсації була передбачена лише батькам і неповнолітнім дітям військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби. Передбачена Постановою №332 виплата проводилася військовим комісаріатом або органом управління відповідним військовим комісаріатом рівними частками за місцем проживання батьків і неповнолітніх дітей. А так як сім`я загиблого ОСОБА_2 неповнолітня на той час донька та мати загиблого, отримали вказану грошову компенсацію, то відмова МОУ у призначені та виплаті позивачці одноразової грошової допомоги є правомірною.
Такі висновки цього суду, відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти на час проходження військової служби та має право на пільги встановлені законодавством України для членів сімей таких осіб, що підтверджується копією посвідчення від 16.09.2015 серія НОМЕР_1 (а.с.13).
28.11.2016 позивач звернулася до МОУ через Комісаріат із заявою про доручення комісії МОУ розглянути документи про призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975, якою затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Постанова, Порядок відповідно).
Листом-відповіддю Департаменту фінансів МОУ (далі Департамент) від 10.02.2017 №248/3/6/488 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги, оскільки така виплата на час смерті військовослужбовця (13.06.1982) законодавством не передбачалася (а.с.5).
Аналогічну відповідь 23.02.2017 позивач отримала і від Комісаріату, в якій крім того зазначено про те, що ОСОБА_1 отримала грошову компенсацію на неповнолітню доньку та зазначену грошову компенсацію отримала мати загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у відповідності до вимог Постанови №332 (а.с.6).
Вважаючи лист Департаменту свідченням протиправної бездіяльності МОУ, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Закон №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що його дія поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У відповідності до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст.16 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до п.3 цієї ж частини одноразова грошова допомога виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
За змістом ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 п.2 ст.16 цього Закону.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть (п.3 Порядку).
Чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
На день його смерті законодавством не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до Постанови №332 виплата одноразової грошової компенсації була передбачена лише батькам і неповнолітнім дітям військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.
Передбачена цією постановою виплата грошової компенсації проводилася військовим комісаріатом або органом управління відповідним військовим комісаріатом рівними частками за місцем проживання батьків і неповнолітніх дітей.
Зазначеною Постановою №332 було встановлено обов`язок виплачувати одноразову грошову компенсацію батькам і неповнолітнім (станом 01.01.1992) дітям, а також незалежно від віку дітям-інвалідам (інвалідам з дитинства) військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження служби починаючи з 1945 року (крім військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час Великої Вітчизняної війни) по 31.12.1990 (до введення державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців) у розмірі 1700 грн.
З матеріалів справи видно та це підтверджено сторонами під час розгляду справи у суді першої інстанції, сім`я загиблого ОСОБА_2 донька та мати отримали вказану грошову компенсацію на підставі Постанови №332.
Конституційний Суд України в п.2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в ч.1 ст.58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз`яснив, що положення ч.1 ст.58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що «вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».
Таким чином, висновок суду першої інстанції, про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, як вдові загиблого військовослужбовця відповідно до ст.16 та у розмірі передбаченому ст.16-2 Закону №2011-ХІІ є вірним, оскільки відповідно до законодавства, що було чинним на день смерті ОСОБА_2 , не було передбачено виплати подібного роду компенсацій членам сім`ї загиблого військовослужбовця, а неповнолітня донька та мати загиблого уже отримували одноразову грошову компенсацію у відповідності до Постанови №332, яка була подібною компенсаційною виплатою.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст виготовлений18 вересня 2017 року.