Справа № 757/5016/17-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5016/17-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року cуддя Печерського районного суду м. Києва у складі:

головуючий суддя Гладун Х.А.,

при секретарі Чепізі Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевського Володимира Вікторовича про визнання дії протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевського В.В. серії АР № 588573 від 04.01.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, визнати дії вказаної посадової особи незаконними та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2017 року інспектором патрульної поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевським В.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії АР № 588573, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки, відповідач розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча законодавчо розгляд справи передбачений виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП - правом на захист та юридичну допомогу, порушив вимоги законодавства щодо процедури розгляду справи, зокрема проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП, не здійснив вимірів дистанції знаходження автомобіля у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», у зв'язку з чим винесена постанова підлягає скасуванню, як незаконна.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання про відкладення судового засідання не подавав.

Відповідач, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду письмові заперечення, в яких вказує на необґрунтованість та безпідставність позову, у зв'язку з чим просить у його задоволенні відмовити. Крім того, просив провести розгляд справи у його відсутність.

Суд, керуючись ст. 128 КАС України, визнав можливим розглядати справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі ч. 3 ст. 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п'ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 04 січня 2017 року інспектором патрульної поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевським В.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії АР № 588573 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з якої вбачається, що 04 січня 2017 року о 21 годині 14 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем Мазда д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Гарнізонна, 4-А у м. Хмельницький здійснив зупинку у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» із додатковою табличкою 7.2.2. «Зона дії 150 м.», чим допустив порушення вимог п. 8.4 (в) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно вищезазначеної постанови, позивач порушив вимоги п. 8.4 в) ПДР України.

Знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

У відповідності до п.п. в) п. 8.4. ПДР України, зазначені знаки дорожнього руху запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Також судовим розглядом серед іншого встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, згідно якої, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, обов'язковою передумовою прийняття компетентною посадовою особою відповідного рішення в адміністративній справі має передувати розгляд справи. Прийняття рішення в адміністративній справі без розгляду справи не відповідає вимогам чинного КУпАП.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлений Главою 22 КУпАП.

Так, статтею 276 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Пунктом 1 Розділу III Інструкції також встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 1- 11/2015) розмежовано поняття «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення правопорушення». Зокрема у зазначеному рішенні йде мова про наступне: аналіз положень глави 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України у резолютивній частині свого рішення зазначив, що «положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення».

Враховуючи зазначене, постанова не може бути винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка повинна бути розглянута уповноваженою посадовою особою Управління патрульної поліції в м. Хмельницькому за місцезнаходженням Управління патрульної поліції.

Натомість, справу було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу за адресою по вул. Гарнізонна, 4-А у м. Хмельницький, що є порушенням наведених вище статей 258, 276, 283 КУпАП та конституційних норм, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року. Порушення порядку прийняття рішення суб'єктом владних повноважень є підставою для скасування такого рішення відповідно до положень частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У наведених вище положеннях КУпАП передбачено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема з метою запобігання безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Протиправні дії Відповідача стосовно порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливили виконання вимог статті 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи.

Крім цього, Позивач був позбавлений можливості у повній мірі скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, зокрема, скористатися юридичною допомогою адвоката.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення Відповідачем, як посадовою особою, уповноваженою розглядати справу про адміністративне правопорушення, не було роз'яснено Позивачу його права та обов'язки; не було оголошено, яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності; не було розглянуто клопотань.

Крім того, Відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови не було досліджено всіх доказів, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно пояснень Позивача в судовому засіданні, ним було здійснено вимушену зупинку транспортного засобу в зв'язку з відвідуванням аптеки для термінового придбання ліків в зв'язку з різкім погіршенням здоров'я, що підтверджується касовим чеком № 186 ТОВ «Хмельницька міська перша аптека», виданим 04.01.2017 р. о 21-14 год.

Знаком 3.34 заборонено зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Тобто вищезазначені правила встановлюють заборону саме для терміну «зупинка».

Відповідно до пункту 1.10 ПДР зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Однак. Позивачем було здійснено вимушену зупинку, визначення якої наведено у ПДР окремо від терміну «зупинка».

Так, згідно з пунктом 1.10 ПДР вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Таким чином, з огляду на відмінність у розумінні термінів «зупинка» і «вимушена зупинка», які використовуються у Правилах дорожнього руху, можна дійти до висновку про відсутність порушень Позивачем вимог Розділу 33 ПДР (знаку 3.34) ПДР.

У зв'язку з цим Відповідач порушено вимоги статей 278, 279 КУпАП.

Натомість оскаржувана постанова у порушення зазначених вимог КУпАП, не містить жодного належного та допустимого доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є порушенням вимог статті 251 КУпАП.

Також суд критично ставиться до доводів Відповідача щодо порушення Позивачем ПДР, з урахуванням того факту, що згідно пояснень Позивача смуга руху в напрямку руху його автомобіля повністю не має вуличного освітлення і стовпи, встановлені на ній не обладнані плафонами для підсвічування знаків ПДР встановлених на ній в темний (нічний) час доби, у зв'язку з чим, видимість знаку «заборона зупинки» значно обмежена. Дані обставини підтверджується фото, зробленими Позивачем та долученим до матеріалів справи.

Згідно п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Технічні умови. Правила застосування.» дорожні знаки повинні розташовуватися так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий , так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення, тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, у даній справі про адміністративне правопорушення, окрім постанови про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_1, інших доказів, які встановлювали б факт вчинення останнім правопорушення не міститься. Залучена Відповідачем до заперечень відеофіксація вчиненого Позивачем адміністративного правопорушення, що була досліджена в судовому засіданні, вищевказаних доводів Позивача не спростовує. Крім того, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено доказів вимірювання дистанції знаходження автомобіля Позивача в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Також Відповідачем не спростовано твердження Позивача про те, що його було позбавлено можливості скористатися у повному обсязі своїм правом на захист та юридичну допомогу, з чого вбачається порушення Відповідачем порядку розгляду справи, а також, судом не встановлено, з яких міркувань виходив Відповідач, оцінюючи зміст адміністративного правопорушення та на підставі чого дійшов до висновків про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, піддавши Позивача адміністративному стягненню.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій інспектора протиправними та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не належать до компетенції суду при розгляді даної справи. Варто зазначити, що аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12 березня 2015 року у справі №К/9991/28251/11.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 247, 251, 256 КУпАП, ст. ст. 69, 70, 71, 72, 105, 128, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевського Володимира Вікторовича про визнання дії протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Погожевського Володимира Вікторовича № АР 558573 від 04 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Х.А. Гладун