Справа № 307/3661/14-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року м. Київ К/800/49795/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області про визнання незаконним відмови в призначенні пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати незаконною відмову відповідача у призначенні пенсії та зобов'язання призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про обов'язкове пенсійне страхування».

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Проте, Управлінням до суду надіслано клопотання про заміну відповідача, внаслідок реорганізації Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області, шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку щодо заміни сторони (відповідача) Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області - на Тячівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до частини другої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

17 січня 2014 року позивач звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії по віку у зв'язку із досягненням 60-річного віку.

Протокольним рішенням № 6 від 28 квітня 2014 року відповідач відмовив ОСОБА_2 у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про обов'язкове пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідного п'ятнадцятирічного трудового стажу.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що не впорядкованість трудової документації, відсутність відомостей про нарахування заробітної плати не може бути підставою для виключення періоду роботи позивача на відповідному підприємстві, що дає йому право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із вищенаведеним висновком з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, враховуючи записи у трудових книжках позивача, його стаж роботи на момент звернення до Управління складав 15 років 10 місяців та 28 днів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанції, відмову у призначенні пенсії відповідач обґрунтовував неможливістю врахування пенсійним органом наступні періоди роботи позивача:

З 1 листопада 1977 року по 8 серпня 1978 року в колгоспі «Дзиркстеле» Латвійська СРСР, оскільки не надано необхідних документів, які містять відомості про період роботи;

з 1 грудня 1978 року по 21 лютого 1980 року та з 15 серпня 1994 року по 25 жовтня 2000 року на підприємстві АТЗТ "Тересвянський ДОК", оскільки запис в трудовій книжці АТ-II № 5960918 від 20 серпня 1980 року про звільнення з роботи засвідчений підписом начальника відділів кадрів ОСОБА_3 та директором ОСОБА_4 не співпадають з підписами в трудових книжках інших пенсіонерів, які працювали на Тересвянському ДОКу.

Крім того довідка № 101 засвідчена підписом уже іншого керівника ОСОБА_5, який на той час не був керівником АТЗТ "Тересвянський ДОК.

В другій трудовій книжці, виданій 1 листопада 1977 року запис про роботу засвідчено підписом начальником відділу кадрів ОСОБА_6 Підпис не співпадає з підписами в трудових книжках інших пенсіонерів, які працювали на Тересвянському ДОКу. Крім цього зазначений запис не скріплено печаткою організації.

Про вищенаведене Управління повідомило Тячівський РВ УМВС України для проведення перевірки.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон N 1788-XII; в редакції від 9 грудня 2012 року, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено право громадян України на державне пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон N 1058-IV; в редакції від 11 жовтня 2013 року, що була чинною на момент звернення позивача до Управління) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 24 Закону N 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону N 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом N 1788-XII.

Статтею 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості та видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 25 лютого 2014 року відділ з призначення пенсії звернувся з листом до відділу контрольно-перевірочної роботи, щодо проведення зустрічної перевірки стажу роботи та заробітної плати в АТЗТ "Тересвянеький ДОК".

Однак, відділ контрольно- перевірочної роботи не зміг здійснити дану перевірку, оскільки відповідно до постанови Господарського суду Закарпатської області проводиться ліквідаційна процедура ЗАТ «Тересвянський ДОК».

У свою чергу арбітражним керуючим Градюком О.І. надіслано начальнику Управління лист, яким повідомлено про неможливість на даний час проведення перевірки, враховуючи стан документації, яка постраждала від двох повеней та відсутність на підприємстві-банкруті працівників - кадровика та бухгалтера. Після передачі документації селищній раді - перевірка може бути здійснена.

З висновку Тячівського РВ УМВС України від 28 червня 2014 року вбачається, що перевірку належним чином не проведено, оскільки підприємство Тересвянський ДОК знаходиться в стадії ліквідації, а бухгалтерські документи у невпорядкованому стані. Однак, Тячівським РВУМВС України в діях службових осіб Тересвянського ДОКу та інших осіб не встановлено ознак будь-якого складу кримінального правопорушення.

Тячівським РВ УМВС рекомендовано відповідачу створити комісію із залученням відповідних спеціалістів та провести перевірку підтвердження стажу роботи колишніх працівників Тересвянського ДОКу, але цього зроблено не було. А тому ухвалою суду від 30 березня 2015 року зобов'язано Управління провести перевірку достовірності записів у трудовій книжці, зокрема позивача.

Проведеною перевіркою трудового архіву Тересвянського ДОКу також встановило, що трудова документація в архіві підприємства не впорядкована, що стверджується актом відповідача від 17 квітня 2015 року № 27.

Окрім того, необхідно вказати, що суд першої інстанції, дослідивши трудові книжки позивача, довідки про заробіток для обчислення пенсії № 101, наказ №-711-к від 1 грудня 1978 року, наказ № 222-к, книжки по заробітній платі за 1995-1999 роки, показання свідків, прийшов до правомірного висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що протягом періоду з 1 грудня 1978 року по 21 лютого 1980 року та з 15 серпня 1994 року по 25 жовтня 2000 року ОСОБА_2 працював на підприємстві АТЗТ "Тересвянський ДОК" і даний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статтею 101 Закону 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, відповідальність за пенсійну документацію несе саме підприємство.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком суду попередніх інстанцій, що ОСОБА_2 має необхідний трудовий п'ятнадцятирічний стаж, що дає йому право на отримання пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді