Справа № 752/11454/17
Суддя: Колдіна О. О.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/381/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Марченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій відповідача протиправними щодо невиплати пенсії за віком за період з 01.01.2016 р. по 12.09.2016 р. відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та зобов»язання відновити та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 01.01.2016 р. по 12.09.2016 р. відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу в січні 2010 р. по досягненню 55 років була призначена пенсія за віком, яку вона отримувала до 01.04.2015 р.

Позивач зазначає, що в період з 03.01.1994 р. до 12.09.2016 р. вона працювала на посаді судді Апеляційного суду Донецької області. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 р. та наказу голови Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2016 р. вона була звільнена з займаної посади у зв»язку з виходом у відставку згідно п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

05.10.2016 р. позивач звернулась до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В подальшому, дізнавшись про те, що з 01.01.2016 р. їй не була нарахована і виплачена пенсія за віком, 06.04.2017 р. вона звернулась до відповідача з заявою про нарахування і виплату пенсії за віком за період з 01.01.2016 р. по 12.09.2016 р., однак у здійсненні зазначених дій відповідачем було відмовлено з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Зазначену відмову позивач вважає протиправною, посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016, яким норми зазначеного закону щодо припинення виплати пенсії працюючим суддям.

В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 03.01.1994 р. до 12.09.2016 р. позивач працювала на посаді судді Апеляційного суду Донецької області. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 р. та наказу голови Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2016 р. вона була звільнена з займаної посади у зв»язку з виходом у відставку згідно п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобереженому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 05.10.2016 р. отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також в ході розгляду справи встановлено, що позивачу в січні 2010 р., після досягнення 55 річного віку, була призначена пенсію за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку вона отримувала до 01.04.2015 р.

В травні 2016 р. Управлінням Пенсійного фонду України Жовтневого району м.Маріуполя була виплачена позивачу пенсія за віком за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р.

06.04.2017 р. вона звернулась до відповідача з заявою про нарахування і виплату пенсії за віком за період з 01.01.2016 р. по 12.09.2016 р.

Відповідачем була надана відповідь від 03.05.2017 року № 623/03/Л-609, відповідно до якої позивачу було відмовлено у здійсненні виплати пенсії за віком за вищезазначений період, з посиланням на те, що з 01.04.2015 року виплату пенсії за віком припинено на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, відповідно до якого особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів» пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України", «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Аналогічні зміни було внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону № 213-VІІІ, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01 квітня 2015 року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України №911-VIII, які набрали чинності з 01 січня 2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII;

- абз. 1, 2, 3, 4 та першого, другого речень абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- п. 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Тобто, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 було визнано неконституційним абз. 1, 2 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачали, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, Законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Оскільки зазначене рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини, що існували до його прийняття, то відповідно виплата позивачу пенсії за віком повинна бути поновлена саме з 08.06.2016 р. і до моменту виникнення права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, тобто до 12.09.2016 р.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності: відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові І службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачі суду не надали.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що з боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії за віком за період з 08.06.2016 р. по 12.09.2016 р., суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання дій відповідача протиправними щодо відмови у поновленні та виплаті пенсії за віком за період з 08.06.2016 р. по 12.09.2016 р. та зобов»язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком за зазначений період, оскільки вони ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є доведеними в ході судового розгляду, в зв»язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.3, 4, 11, 12, 19, 160-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в частині відмови ОСОБА_1 у здійсненні виплати пенсії за віком за період з 08.06.2016 р. по 12.09.2016 р. відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Зобов»язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві відновити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком за період з 08.06.2016 р. по 12.09.2016 р. відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії в межах платежу за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївький районний суд м.Києва

У разі застосування судом положень ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя :