Справа № 812/822/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернявська Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року справа №812/822/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в справі № 812/822/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 28 грудня 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, від 28 грудня 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій у загальному розмірі 34000,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність у тому числі у відділі магазину «Домашній» за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосюри, 353, приміщення в якому орендує у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. На здійснення підприємницької діяльності позивачем отримано всі документи дозвільного характеру, у тому числі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. За період 2015-2016 роки будь-які перевірки (в тому числі фактичні), органами Державної фіскальної служби, в тому числі спецпідрозділом «Фантом», у позивача не проводились.

Засобами поштового звязку 27.01.2017 позивач поштою отримав від державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області податкові повідомлення-рішення від 28.12.2016 № НОМЕР_1 та № 0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на загальну суму 34000,00 грн, які винесені на підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 812/983/16 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій.

За таких обставин апелянт наголошує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті за відсутності правової підстави, тому підлягають скасуванню.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та його представника.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з протоколом № 5 від 14.01.2016 про адміністративне правопорушення 29.12.2015 в магазині «Домашній» за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_3, в порушення вимог статті 15, частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі Закон № 481/95-ВР), здійснювалась реалізація незаконно виготовлених алкогольних напоїв, що не відповідають вимогам ДСТУ та без відповідних марок акцизного податку.

Факт реалізації алкогольних напоїв на розлив у магазині «Домашній» підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 29.12.2015 про придбання у вказаному магазині на розлив однієї пляшки горілки обємом 1 літр за ціною 70 грн та однієї пляшки коньяку обємом 1 літр за ціною 80 грн без належного маркування, актом від 29.12.2015 добровільної видачі ОСОБА_4 алкогольних напоїв у двох пластикових пляшках, актом огляду речей при вчиненні правопорушення від 29.12.2015, відповідно до якого у магазині «Домашній» проведено вилучення трьох скляних бутилів обємом по 10 літрів кожен з рідиною прозорого та коричневого кольору з наливними отворами. Реалізацію коньяку на розлив у магазині «Домашній» також підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 29.12.2015.

На підставі протоколу № 5 про адміністративне правопорушення від 14.01.2016, складеного співробітниками управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон проведення антитерористичної операції ГУ ДФС у Луганській області, рішенням Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про застосування фінансових санкцій від 07.04.2016 № 000001/12-09-40/НОМЕР_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення норм статті 11 Закону № 481/95-ВР в частині здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без марок акцизного податку встановленого зразка.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 812/983/16, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили 07.11.2016, визнано протиправним та скасовано рішення державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області від 07.04.2016 № 000001/12-09-40/НОМЕР_3 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до вказаного судового рішення наявними у справі доказами підтверджено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями без марок акцизного податку встановленого зразка 29.12.2015 у приміщенні магазину «Домашній» за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353, здійснювалась саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, а не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

На підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 812/983/16 державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацами 5, 15 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.12.2016:

- № НОМЕР_1 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 17000,00 грн за порушення статті 15 Закону № 481/95-ВР в частині здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

- № 0 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 17000,00 грн за порушення статті 11 Закону № 481/95-ВР в частині здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без марок акцизного податку встановленого зразка.

Податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області від 28.12.2016 № НОМЕР_1 та № 0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на загальну суму 34000,00 грн оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Луганській області (первинна скарга від 06.02.2017 за № 3) та до Державної фіскальної служби України (повторна скарга від 10.04.2017 за № 6).

Рішенням Головного управління ДФС у Луганській області від 29.03.2017 за № ФОП-47/12-32-10-01-04 про результати розгляду первинної скарги податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області від 28.12.2016 № НОМЕР_1 та № 0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) залишені без змін, а скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.05.2017 за № 6921/С/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області від 28.12.2016 № НОМЕР_1 та № 0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишені без змін, а скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Вважаючи, що перелічені рішення прийняті податковими органами всупереч нормам чинного законодавства, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон № 481/95-ВР.

Абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР регламентовано, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пунктів 266.1, 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару. Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону (пункт 228.9 статті 228 ПК України).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами у відповідності із положеннями статті 15 Закону № 481/95-ВР може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Частиною першою статті 16 Закону № 481/95-ВР визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац п'ятий);

виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка (абзац п'ятнадцятий).

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України (частина четверта статті 17 Закону № 481/95-ВР).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Таким чином, з часу утворення Державної фіскальної служби та її територіальних органів право прийняття рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, згідно з вимогами частини четвертої статті 17 Закону № 481/95-ВР надано Державній фіскальній службі України та її територіальним органам, як правонаступникам реорганізованого шляхом перетворення Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів.

За приписами пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі Порядок № 790), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів це не тільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а й інші матеріали, які свідчать про недотримання субєктом господарювання вимог законодавчих актів про обіг алкогольних напоїв.

З системного аналізу вищенаведених норм права вбачається, що територіальний орган Державної фіскальної служби України має повноваження на прийняття рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, на підставі матеріалів правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

У межах спірних правовідносин матеріалами правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів є:

- письмові пояснення ОСОБА_4 від 29.12.2015 про придбання у магазині «Домашній» (м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353) на розлив однієї пляшки горілки обємом 1 літр за ціною 70 грн та однієї пляшки коньяку обємом 1 літр за ціною 80 грн без належного маркування;

- акт від 29.12.2015 добровільної видачі ОСОБА_4 алкогольних напоїв у двох пластикових пляшках;

- акт огляду речей при вчиненні правопорушення від 29.12.2015, відповідно до якого у магазині «Домашній» (м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353) проведено вилучення трьох скляних бутилів обємом по 10 літрів кожен з рідиною прозорого та коричневого кольору з наливними отворами;

- письмові пояснення ОСОБА_5 від 29.12.2015 про купівлю коньяку на розлив у магазині «Домашній» (м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353);

- висновок Луганського сектору з питань експертизи та досліджень від 06.01.2016 № 103 про дослідження рідини, переданої для дослідження в трьох скляних бутлях обємом по 10 літрів кожна, заповнені приблизно на 2/3 обєму, та в двох пластикових пляшках обємом по 1 літру кожна.

Зокрема, у спірних правовідносинах до таких матеріалів також належить постанова Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року в справі № 812/983/16, яка набрала законної сили. При цьому, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є загальнодоступним, відсутня інформація щодо оскарження ФОП ОСОБА_2 висновків суду стосовно порушення нею законодавства, яке регулює виробництво і обіг спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. У тому числі, позивачем не вчинено дій, спрямованих на оскарження наведеного судового рішення, після отримання податкових повідомлень-рішень від 28.12.2016.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 29.12.2015 ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не було. Ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (місце торгівлі - Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 353 (відділ в магазині)) серія АБ № 001653 остання отримала 04.07.2016 з терміном дії: з 04.07.2016 до 04.07.2017.

Таким чином, факт порушення позивачем законодавства, що регулює виробництво і обіг спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, підтверджено належними та допустимими доказами, та враховуючи, що правопорушення сталося в минулому, проведення додаткових перевірок для його виявлення не потрібно.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваній постанові, що не зазначення в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях у якості підстави їх винесення матеріалів управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон проведення антитерористичної операції Головного управління ДФС у Луганській області від 29.12.2015 (матеріалів податкового органу щодо недотримання суб'єктом господарювання вимог законодавчих актів про обіг алкогольних напоїв), а зазначення лише постанови Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 812/983/16, є дефектом оскаржуваних рішень, який не змінює суті спірних рішень, безпосередньо факту порушення ФОП ОСОБА_2 чинного законодавства, та не повинен сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних рішень і, як наслідок, для їх скасування. Отже доводи апелянта з цього приводу не підлягають задоволенню.

Також дефектом оскаржуваних рішень, який не змінює правильні по суті спірні рішення та не повинен сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо їх протиправності, суд вважає неправильне зазначення в податкових повідомленнях-рішеннях реквізитів для сплати суми фінансових (штрафних) санкцій: баланс, рахунок, код класифікації доходів, символ, код виду сплати тощо.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі посилання на норми Податкового кодексу України наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) грошове зобов'язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Контролюючі органи відповідно до підпункту 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України виконують такі функції: забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобовязань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктами 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобовязань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до першого речення пункту 113.1 статті 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України регламентовано, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 статті 57 ПК України).

Враховуючи викладене, відповідачем в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях правомірно зроблено посилання на підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, як на підставу винесення податкових повідомлень-рішень, та на пункт 57.3 статті 57 ПК України при визначенні строку сплати нарахованої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 111.1 статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2 статті 111 ПК України).

Згідно з пунктом 114.1 статті 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків за порушення вимог Закону № 481/95-ВР можливо протягом 1095 днів з дня вчинення такого порушення. У межах спірних правовідносин відповідачем дотриманий граничний строк для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону № 481/95-ВР (порушення вчинено 28.12.2015, податкові повідомлення-рішення винесені 28.12.2016). Доводи ФОП ОСОБА_2 з цього питання не підлягають задоволенню.

За практикою Європейського Суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, ОСОБА_4 A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін. Отже колегія суддів спростовує посилання апелянта щодо недостатнього обґрунтування судом першої інстанції кожного аспекту, зазначеного в позові.

Враховуючи викладене, навіть за відсутності в оскаржуваній постанові конкретного зазначення щодо правомірності дій податкового органу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкові повідомлення-рішення від 28 грудня 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про застосування до ФОП ОСОБА_2 штрафних санкцій у загальному розмірі 34000,00 грн, прийняті контролюючим органом в межах наданої чинним законодавством компетенції, у порядок та спосіб, регламентований податковим законодавством. Наявні у спірних рішеннях дефекти не впливають на правильність їх прийняття, оскільки за умови доведеності вчинення позивачем порушення, передбаченого Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», має своєю метою застосування до порушника належної форми відповідальності.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в справі № 812/822/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 28 грудня 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в справі № 812/822/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_7

ОСОБА_8