Справа № 804/4110/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 р. Справа № 804/4110/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача: представника відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна фіскальна служба України про зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення,
30 червня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про:
- визнання рішення Державної фіскальної служби України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій, протиправними;
- зобов'язати Державну фіскальну службу України надати ОСОБА_3 статус учасника бойових дій;
- зобов'язати Державну фіскальну службу України видати ОСОБА_3 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.06.2015 р. по 06.09.2016 р., з 16.05.2016 р. по 11.08.2016 р. та з 20.10.2016 р. по 21.11.2016 р. на підставі наказів Державної фіскальної служби України був відряджений до зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконанні завдань, що покладені на підрозділи ДФС, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно із наказом першого заступника керівника АТЦ №415 ог від 12.06.2015 року.
У зв'язку із чим, у квітні 2017 року звернувся із відповідною заявою до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України. Однак йому було відмовлено в отриманні такого статусу у зв'язку з тим, що він як слідчий ДФС, відряджався до Головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, а Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового і начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, до яких позивач не належить. Позивач вважає, що правових підстав для відмови йому в отриманні статусу учасника бойових дій немає, оскільки у нього наявні всі документи, які дають право на отримання спірного статусу.
Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС, окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції, отже рішення про відмову в наданні вказаного статусу позивачу, як працівнику слідчого підрозділу фінансових розслідувань ДФС, який відряджався до головного управління ДФС у Донецькій та/чи Луганській області, є правомірним.
ОСОБА_3 з 09.02.2015 року займав посаду старшого слідчого відділу фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Наказом ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 29.05.2015 року № 1539-0 ОСОБА_3 був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 01.06.2015 року по 29.06.2015 року.
Наказом ДФС України «Про продовження відрядження працівників податкової міліції» від 26.06.2015 року № 1905-0 продовжено відрядження ОСОБА_3 на період з 30.06.2015 року по 28.07.2015 року.
Наказом ДФС України «Про продовження відрядження працівників податкової міліції» від 28.07.2015 року № 2268-0 продовжено відрядження ОСОБА_3 на період з 29.07.2015 року по 03.08.2015 року.
Наказом ДФС України «Про продовження відрядження працівників податкової міліції» від 26.08.2015 року № 2681-0 продовжено відрядження ОСОБА_3 на період з 27.08.2015 року по 08.09.2015 року.
Наказом ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 29.04.2016 року № 1831-0 ОСОБА_3 був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області з 12.05.2016 року.
Наказом ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 03.08.2016 року № 2836-0 ОСОБА_3 був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області з 11.08.2016 року до особливого розпорядження.
Наказом ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 12.10.2016 року № 3369-0 ОСОБА_3 був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області з 20.10.2016 року до особливого розпорядження.
Та наказом ДФС України «Про припинення відрядження працівників податкової міліції» від 17.11.2016 року № 3706-0 ОСОБА_3 відкликаний з відрядження з 21.11.2016 року.
Відповідно до витягу з наказів першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 327 від 23.11.2015 року, № 289 дск від 15.10.2016 року, № 362 дск від 26.12.2016 року, з 01.06.2015 року, з 12.05.2016 року, з 20.10.2016 року відповідно ОСОБА_3 є таким, що перебуває у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.
З витягів із наказів керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей № 0160 від 23.07.2015 року, № 0170 від 03.09.2015 року, № 047 від 23.09.2016 року, № 064 від 02.11.2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 з 01.06.2015 року, з 01.08.2016 року, з 12.05.2016 року, з 20.10.2016 року відповідно визнано залученим до проведення антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та відрядженим в район її проведення з підпорядкуванням керівнику антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.
З витягу з бойового розпорядження першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 31.10.2016 року №1868 бр КП - базовий табір Світязь вбачається, що старшому оперативної групи ДФС України при штабі АТО було наказано сформувати групу у складі, в тому числі й позивача для виконання групою з 01.11.2016 р. по 15.11.2016 р. спеціальних (бойових) завдань за призначенням щодо протидії незаконному переміщенню товарів (вантажів) вздовж та через лінію розмежування, припинення діяльності незаконних організованих груп та злочинних організацій в межах компетенції, протидії податковим злочинам в зоні проведення АТО в районі: Станиця Луганська Макарове Малинове Родакове Болотене Сизе.
З витягу з бойового розпорядження першого заступника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 16.11.2016 року №1960 бр КП - базовий табір Світязь вбачається, що старшому оперативної групи ДФС України при штабі АТО було наказано сформувати групу у складі, в тому числі й позивача для виконання групою з 16.11.2016 р. по 30.11.2016 р. спеціальних (бойових) завдань в межах дорожнього коридору: Станиця Луганська Макарове Малинове Родакове Болотене Сизе.
Також, довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №560/99-99-21-10-01-18д, виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України підтверджується, що підполковник податкової міліції ОСОБА_3 дійсно в період з 01 червня по 06 вересня 2015 року, з 16 травня 2016 року по 11 серпня 2016 року та з 20 жовтня 2016 року по 21 листопада 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Як зазначено у довідці, вона є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Судом встановлено, що 04.04.2017 року ОСОБА_3 до Голови Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України було подано заяву разом з додатками про надання йому статусу учасника бойових дій.
Згідно витягу з протоколу № 5 засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 25.04.2017 року, прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в т.ч. колишніх) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС.
Листом від 28.04.2017 року за №5923/п/99-99-04-04-01-14 Державною фіскальної службою України повідомлено позивача про прийняте рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в т.ч. колишніх) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали.
Таким чином, з наведених вище матеріалів справи вбачається, що місцем дислокації позивача під час перебування на території проведення АТО був підрозділ оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС Донецької та Луганської областей,
Отже, несення служби позивачем відбувалось у складі добових нарядів на контрольних пунктах в'їзду/виїзду (КГТВВ) в зоні проведення АТО в районі: Станиця Луганська Макарове Малинове Родакове Болотене Сизе.
Відповідачем вказана обставина не спростовувалась.
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон №3551).
Відповідно до статті 4 вказаного Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно статті 5 Закону №3551, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно із пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Як вже вище зазначалося та встановлено в ході судового розгляду справи, позивач був залучений до підрозділу оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань.
Оскільки позивач відповідає вимогам статті 5 Закону №3551 та брав участь в Антитерористичній операції у підрозділах оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, то він є таким, що належить до категорії осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Доказів зворотного до матеріалів справи відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №560/99-99-21-10-01-18д, виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України, згідно якої така є підставою для надання статусу учасника бойових дій.
Доказів скасування означеної довідки відповідачами до суду не надано.
Порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 р. №957 (далі - Положення №957).
Відповідно до п. 1 вказаного Положення №957 Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія) утворюється відповідно до пункту 5 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 20 серпня 2014 №413.
Відповідно до пп. 5 п. 2 Положення №957, Комісія має право відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав.
Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій встановлений пунктом 7 Положення № 957, а саме: відсутність документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.
Рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій, викладене у протоколі засідання Комісії № 5 від 25.04.2017 року, не містить будь-яку передбачену Положенням № 957 підставу для відмови.

Будь-яких інших підстав для відмови вказане Положення №957 не містить, зазначені підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, наявні підстави для визнання протиправним рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 25.04.2017 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3

Разом з тим, вимога позивача про зобов'язання прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_5 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі наданні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення за своєю правовою природою є дискреційним.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях надання статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення, що належать виключно до компетенції Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, а відтак, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача повторно розглянути документи про надання статусу учасника бойових дій позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам встановленим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищезазначеного, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову позивача.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Державна фіскальна служба України про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Державній фіскальній службі України від 25.04.2017 року №5936/Ш/99-99-04-04-01-14 про відмову у наданні ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_3 щодо надання статусу учасника бойових дій із прийняттям відповідного рішення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2017 року

Суддя ОСОБА_1