Справа № 686/6888/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/6888/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

07 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.03.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року позивач - УПФУ у м. Хмельницькому звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.03.2017 року.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 11.05.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2016 року позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому задоволено та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідки територіального управління юстиції у Хмельницькій області №10.1-30/299 від 19.07.2016 року.

02.12.2016 року до управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2016 року ВП №53004064 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії та надано можливість боржнику добровільно виконати протягом десяти днів.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 27.03.2017 року закінчено виконавче провадження. Вказаною постановою встановлено, що відповідно до повідомлення боржника за вх.№392 від 21.02.2017 року рішення суду виконано фактично.

Стягувачу проведено перерахунок та виплату пенсії згідно рішення суду, сума проведеного перерахунку включена для виплати на 10 березня 2017 року та виплачена.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 27.03.2017 року стягнуто з боржника: управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому витрати на проведення виконавчих дій у сумі 79,38 грн.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції під час розгляду справи по суті, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови державного відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.03.2017 року.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов зазначаючи, що у зв'язку із відсутністю добровільного виконання позивачем вказаного судового рішення у відповідача були наявні всі правові підстави для стягнення з позивача суми витрат на проведення виконавчих дій у сумі 79,38 грн.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції із такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Порядок виконання судових рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII ( далі - Закон № 1404-VIII).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону).

Згідно положень статті 2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад зокрема як:

-законності;

- диспозитивності;

-справедливості, неупередженості та об'єктивності;

Відповідно до ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина 3 статті 27 Закону визначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити, що іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, фактично стягнення виконавчого збору можливе лишу у випадку фактичного виконання рішення суду, яке відбулося за сприяння відповідних дій виконавця, зокрема заходів примусового виконання рішення, що свою чергу означає про неможливість стягнення судового збору у випадках самостійного та своєчасного виконання боржником судового рішення у зв'язку із безпідставністю.

Згідно частини 6 статті 26 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З системного аналізу положення статті 63 Закону слідує, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору тим більшу у випадку самостійного і добровільного виконання боржником судового рішення.

Згідно матеріалів справи, що 02.12.2016 року за вх. №21140/09 на адресу управління, надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2016 року ВП №53004064 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідки ГТУЮ у Хмельницькій області від 19.07.2016 року.

06.12.2016 року на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2016 року ВП №53004064 відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області управління пенсійного фонду України в м. Хмельницькому повідомило, що на підставі розпорядження начальника управління від 26.10.2016 року на виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідки головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 19.07.2016 року.

Перерахунок пенсії гр. ОСОБА_2 у вказаний період проведений за нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу» в останній чинній редакції. Оскільки внаслідок проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії ОСОБА_2 зменшується на виплату гр.. ОСОБА_2 направлено пенсію в попередньому розмірі, про що листом від 26.10.2016 року повідомлено останню.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.11.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення за її адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відмовлено.

Разом з тим, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08.12.2016 року було роз'яснено постанову Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2017 року наступним чином: розмір пенсії державного службовця ОСОБА_2 слід рахувати таким, який визначено у день призначення їй пенсії 12.12.2003 року.

13.02.2017 року на адресу управління надійшла вимога державного виконавця.

З 01.03.2017 року розмір пенсії встановлено з урахуванням рішення суду та становить 4292, 19 грн. щомісячно.

Таким чином, позивачем було самостійно виконано рішення суду відповідно до його змісту та повідомлено пенсіонера про розмір його пенсії відповідно до такого рішення, який в свою чергу скориставшись своїм законним правом звернувся до суду із заявою про роз'янення судового рішення, що і спричинило потребу у повторному його виконані , однак і в цьому випадку УПФУ виконало зазначене рішення з урахування відповідної ухвали про його роз'яснення самостійно, без вчинення виконавцем будь-яких дій примусового характеру.

Судячи із зазначеного, управлінням фактично вчинено усі необхідні дії спрямовані на добровільне, повне та своєчасне виконання рішення, а тому підстави для стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2016 року відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи зазначене, державний виконавець приймаючи оскаржувану постанову діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.03.2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (боржника) витрат виконавчого провадження у сумі 79,38 грн. від 27.03.2017 року ВП № 53004064.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.