Справа № 804/8074/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 р. Справа № 804/8074/16
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дівес»,
до відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС,
про визнання протиправним та скасування рішень.
Обставини справи: ТОВ «Торговий дім «Дівес» звернулося до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 митниці ДФС України про:
- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №110050004/2016/100046/1 від 10.11.2016р.;
Позовні вимоги мотивовані тим, що задекларована митна вартість товарів є вірною та підтверджується всіма необхідними документами. Представник позивач вважає, що на підставі наданих документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст.53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, відповідач мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору. Також вважає, що наявність в базі даних відповідача факту ввезення аналогічного (подібного) товару чи близьких за кодом УКТ ЗЕД товарів за ціною вищою, ніж ввозиться позивачем, не може бути підставою для коригування митної вартості, оскільки не враховує особливості митного оформлення товару саме позивачем
В обґрунтування правової позиції представником позивача надані також додаткові письмові пояснення, зокрема щодо дотримання положень ст.53 МК України, а також щодо того, що позивачем не подано виключно ті документи, які були відсутні на час митного оформлення, а тому, на думку представника позивача, витребування додаткових документів митним органом було безпідставним.
Представник відповідач проти задоволення позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що в результаті контролю співставлення встановлено, що заявлена декларантом позивача митна вартість товару є практично на 23% нижчою відносно «дійсної вартості», тобто вартості абсолютно ідентичного товару, який продається, імпортується на територію України при нормальній ході торгівлі в мовах повної конкуренції.
Зауважив, що за результатами перевірки документів та відомостей (формато-логічний контроль), наданих до митного оформлення за МД №110050004/2016/005701 від 10.11.16р., було виявлено розбіжності, які вказують на не надання декларантом всіх документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, зокрема, платіжних документів, а тому, у відповідача при здійсненні митного контролю товару, заявленого МД №110050004/2016/005701 від 10.11.2016р., були достатні підстави для запиту додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару. Крім того, декларантом жодним чином документально не спростовано ціну товару фактично сплачену, яка не відповідає заявленій митній вартості товару, що, в свою чергу, вказує на наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо імпортованих товарів.
Також, представником відповідача були надані письмові пояснення щодо розбіжностей, виявлених за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації.
З урахуванням вимог ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено поняття субєктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень
Відповідно до ст. 543 Митного кодексу України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно частини 1 статті 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.
Отже, ОСОБА_1 митниця ДФС у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, є субєктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
За вказаним вище Контрактом, а саме п. 1.1, продавець - ПАТ «Северсталь» зобовязався продати, а позивач купити металопродукцію, яка складається з сум підписаних специфікацій.
Пунктом 1.3 Контракту передбачено, що найменування товару, його ціна, технічні умови та інші вимоги до якості, упаковка, період та умови поставки, прикордонна з/д станція призначення, з/д станція відправлення, визначаються та узгоджуються сторонами в специфікації.
- додаткова угода №1 від 31.03.2016р.;
- специфікація № 17/6-5608 від 03.10.2016р.;
- рахунок-проформа № 311176797 від 03.10.2016р.;
- рахунок-фактура (інвойс) № НОМЕР_1 від 30.10.2016р.;
- декларація про походження товару № 3105 від 30.10.2016р.;
- накладна УМВС № 22331170 від 31.10.2016р.;
- накладна УМВС № 22331189 від 31.10.2016р.;
- довідка радіологічного контролю № 2719 від 3 1.10.2016р.;
- договір про надання послуг митного брокера № 25 від 10.05.2016р.;
- копія митної декларації країни відправлення № 10210310/301016/0016003 від 30.10.2016р.
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Витребування додаткових документів було зумовлено тим, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 53 та 337 МК України, були виявлені наступні розбіжності:
- у специфікації від 03.10.2016р. №17/6-5608 зазначено умови оплати, а саме 100% передплати до 28 вересня, але платіжне доручення, яке надано до митного оформлення - від 13.10.2016р.;
- у специфікації від 03.10.2016р. № 17/6-5608 зазначено період поставки жовтень, але згідно залізничних накладних, товар поставлено до станції призначення ОСОБА_2 05.11.2016р.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено поняття митного контролю. Це - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
В силу приписів частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів (стаття 257 МК України).
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.295 Митного кодексу України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обовязок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обовязок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті України.
Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання органу доходів і зборів митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення.
Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для:
1) нарахування митних платежів;
2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;
3) ведення митної статистики;
4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно із частиною 5 статті 54 Митного кодексу України з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Статтею 337 Митного кодексу України встановлено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Автоматизованою системою аналізу ризиків (АСАУР) за результатами формато - логічного контролю по МД №110050004/2016/005701 від 10.11.2016р. було згенеровано обовязкову форму контролю 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів».
Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з МД були надані перелічені вище документи.
Контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості. Зазначене можливо здійснити лише шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією - рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів.
В результаті контролю співставлення, проведеного згідно з вимогами ст.337 МКУ, було встановлено, що заявлена декларантом позивача митна вартість товару є на 23% нижчою вартості абсолютно ідентичного товару, який продається, імпортується на територію України.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки документів та відомостей, наданих до митного оформлення, встановлено, що у специфікації від 03.10.2016р. №17/6-5608 зазначено умови оплати, а саме 100% передоплати до 28 вересня, але платіжне доручення №2, що надано до митного оформлення товару датовано - 13.10.2016р. Згідно з п.5.1. зовнішньоекономічного контракту передбачено, мовою документа: «Покупатель производит 100% предварительную оплату стоимости согласованного Сторонами в спецификациях объема товара, кратно вагонной норме, до 28 числа месяца, предшествующего периоду поставки. Периодом поставки является календарний месяц, согласованный Сторонами в спецификациях». При цьому, слід зазначити, що недотримання Покупцем строків попередньої оплати може вплинути на ціну товару. Так, згідно з п.5.3. цього ж контракту передбачено, мовою документа: «При нарушении указанного в п.5.1. настоящего Контракта согласованного срока зачисления предоплаты или зачисления предоплаты в неполном объеме, Продавец имеет право по своєму вибору либо приостановить исполнение своего обязательства до согласования с Покупателем нового периода поставки и/или цены, либо отказаться от его исполнения.»
Також, у специфікації від 03.10.2016р. №17/6-5608 зазначено період поставки жовтень, проте згідно залізничних накладних, долучених до матеріалів справи, товар поставлено до станції призначення ОСОБА_2 в листопаді, а саме 05.11.2016р., тобто в період, який не був узгоджений між сторонами контракту, отже вказана розбіжність вказує на наявність підстав для збільшення митної вартості товару на суму витрат Покупця, яким є позивач, на вивантаження товару, повязаних з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України.
Однак, декларантом позивача не було надано жодного документу, який свідчив би про відсутність виникнення в нього зобовязань по сплаті додаткових витрат, повязаних з транспортуванням товару, передбачених пунктами 7.6 та 7.7.4 зовнішньоекономічного контракту.
Відповідно до п.6.2. контракту датою поставки вважається дата штемпелю на залізничній накладній прикордонної станції залізниці країни Продавця, що передала товар в узгодженому пункті переходу кордону (при поставках на умовах DАР).
Крім зазначеного, згідно з п.1.3. контракту визначено, мовою документа: «Наименование Товара, количество, цена, технические условия и инные требования к качеству, упаковка, период и условия поставки, пограничная ж.д. станция перехода, ж.д. станция назначений, ж.д. станция отправления определяются и согласовываются Сторонами в спецификации (спецификациях), прилагаемых к настоящему Контракту и составляющих его неотъемлемую часть».
Згідно специфікації від 03.10.2016 №17/6-5608 передбачено поставку Товару у кількості 136 тон за ціною 20 335 рос.руб./т на загальну суму 2 765 560,00 рос.руб.
Згідно з вимогами пунктів 4 та 5 ч.2 ст.53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Декларантом позивача у підтвердження заявленої митної вартості товару надано платіжне Доручення №2 від 13.10.2016р., згідно з яким здійснено оплату у розмірі 2 765 560,00 рос.руб.
Проте, у гр. 42 МД №110050004/2016/005701 від 10.11.2016р., у декларації митної вартості декларантом заявлено митну вартість товару, яка не відповідає сплаченій за товар ціні, зокрема - 2712689 рос.руб.
Згідно зі ст. 49 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.
Таким чином, платіжне доручення №2 від 13.10.2016р. на суму 2 765 560,00 рос.руб. є банківським платіжним документом, що підтверджує ціну фактично сплачену за товар.
При цьому, суд зазначає, що згідно з п.5.8. контракту передбачено обовязок позивача здійснити всі платежі в розмірі 100% від вартості відвантаженого товару по узгодженій сторонами специфікації у відповідності з виставленими рахунками-фактурами, тобто 2712689,62 рос.руб.
Суд вважає, що виявлені розбіжності у вищезазначених обовязкових документах вказують на не надання декларантом всіх документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, зокрема платіжних документів.
Відповідно ч.4 ст.57 МКУ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому, ч.5 ст.55 МКУ декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Між декларантом позивача та відповідачем проводилась процедура консультацій, про що свідчать електронні повідомлення, долучені до матеріалів справи, та дані гр.33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару.
Згідно із частиною 3 статі 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу Митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
Відповідно до п.6. ст.53 МКУ, декларанта позивача попереджено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
10.11.2016 року декларантом письмово заявлено про те, що додаткові документи у строк, передбачений ч. 3 ст. 53 МКУ, надати немає можливості, та висловлено прохання завершити митне оформлення.
Відповідно до п.2 ч.б ст.54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій ст.53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Отже, враховуючи наведене, у митного органу правомірно виник сумнів у достовірності митної вартості товару та враховуючи наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо імпортованих товарів митний орган правомірно перейшов до процедури визначення митної вартості.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.
Якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 Митного кодексу України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні методу 2а) за ціною договору щодо ідентичних товарів визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики, якість та репутація на ринку, країна виробництва, виробник.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. При цьому, згідно із частинами 1, 2 статті 61 Митного кодексу України передбачено застереження щодо застосування методів 2а) та 2б), зокрема товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються. Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, правомірним є обґрунтування способу визначення митної вартості за другорядним методом, з урахуванням раніше визнаної митними органами, митної вартості оцінюваних товарів.
Згідно ч.7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються (ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України).
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільнюється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Позивач на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №110050004/2016/100046/1 від 10.11.2016р. оформив товар за МД №110050004/2016/005750 від 11.11.2016р. під гарантійні зобовязання.
Під час дії гарантійних зобовязань, позивач не надав додаткових документів для перегляду відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем доведено неможливість визначення митної вартості за ціною контракту та необхідність визначення митної вартості товару саме за резервним методом із застосуванням вартостей, визначених митним органом.
Враховуючи результати перевірки, невідповідності відомостей у наданих документах, виявлені під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості, неможливості проведення обчислення заявленого рівня митної вартості на підставі наданих документів, а також враховуючи не надання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 митницею ДФС правомірно прийняті оскаржувані рішення, у зв'язку з чим, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_3