Справа № 308/6657/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9131/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року у справі № 308/6657/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України,

в с т а н о в и в:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 13.07.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, в якому просив на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити з України громадянина Вєтнаму, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року адміністративний позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин Вєтнаму ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у 2008 році було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, а тому позивач порушив процедуру видворення відповідача, оскільки такий підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за правилами ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вищезазначеною Угодою.

При апеляційному розгляді представник відповідача підтримав вимоги, наведені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 203 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні.

Рішенням від 13.07.2017 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, громадянина Вєтнаму, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 розміщено відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з одночасною подачею позову про примусове видворення (а.с. 6).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач документів, які б надавали йому право офіційно перебувати в Україні не має, українською мовою не володіє, родичів на території України не має, а також кошти для повернення до країни походження відсутні та крім того він не відноситься до осіб, яким надано статус біженця та не є особою, яка потребує додаткового захисту, а відтак позовні вимоги є обгрунтованими.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян Вєтнаму визначена ст. 4 цієї Угоди. Відповідач підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав».

Проте, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 за межі України, оскільки позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, шо має бути застосована у даному випадку.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року у справі №308/6657/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повний текст судового рішення виготовлено 18.09.2017