Справа № 757/11422/17-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року cуддя Печерського районного суду м. Києва у складі:

головуючий суддя Гладун Х.А.,

при секретарі Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського ПП роти № 6 бат. № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві рядового Коваленка О.Ю. про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову поліцейського патрульної поліції роти №6 батальйону №3 управління патрульної поліції у м. Києві рядового Коваленка О.Ю. серії АР № 857683 від 05.02.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, визнати дії вказаної посадової особи незаконними та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 лютого 2017 року поліцейським патрульної поліції роти №6 батальйону №3 управління патрульної поліції у м. Києві рядовим Коваленком О.Ю. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії АР № 857683, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки, відповідач розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча законодавчо розгляд справи передбачений виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; виніс вказану постанову за відсутності позивача, чим позбавив його можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП, порушив вимоги законодавства щодо процедури розгляду справи, зокрема проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП, порушив вимоги ст. 283 КУпАП, не вказавши усі необхідні дані, які повинна містити постанова, у зв'язку з чим винесена постанова підлягає скасуванню, як незаконна. Крім того, згідно витягу з АРМОР вбачається, що вказану постанову внесено з уточненнями та змінами, в частині: місця розгляду справи, особи, яка розглядає справу, персональних даних особи, щодо якої розглядається справа, що є недопустимим.

В судовому засідання позивач доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, керуючись ст.128 КАС України, визнав можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі ч. 3 ст. 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п'ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 05 лютого 2017 року поліцейським патрульної поліції роти №6 батальйону №3 управління патрульної поліції у м. Києві рядовим Коваленком О.Ю. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії АР № 857683 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з якої вбачається, що 05 лютого 2017 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем Хонда д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Івана Кудрі у м. Києві, виїхав на смугу громадського транспорту, де й здійснив зупинку, чим допустив порушення вимог п. 15.9. (е) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно вищезазначеної постанови, позивач порушив вимоги п. 15.9 (е) ПДР України.

У відповідності до п.п. е) п. 15.9. ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Також судовим розглядом серед іншого встановлено наступне.

Статтею 222 КУпАП визначено, компетенцію органів Національної поліції у справах про адміністративні правопорушення, зокрема у разі вчинення порушень правил дорожнього руху, що передбачені частиною першою, другою і третьою статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, згідно якої, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, обов'язковою передумовою прийняття компетентною посадовою особою відповідного рішення в адміністративній справі має передувати розгляд справи. Прийняття рішення в адміністративній справі без розгляду справи не відповідає вимогам чинного КУпАП.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлений Главою 22 КУпАП.

Так, статтею 276 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Пунктом 1 Розділу III Інструкції також встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 1- 11/2015) розмежовано поняття «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення правопорушення». Зокрема у зазначеному рішенні йде мова про наступне: аналіз положень глави 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України у резолютивній частині свого рішення зазначив, що «положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення».

Враховуючи зазначене, постанова не може бути винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка повинна бути розглянута уповноваженою посадовою особою Управління патрульної поліції в м. Києва за місцезнаходженням Управління патрульної поліції.

Натомість, справу було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу за адресою по вул. Івана Кудрі у м. Києві, що є порушенням наведених вище статей 258, 276, 283 КУпАП та конституційних норм, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року. Порушення порядку прийняття рішення суб'єктом владних повноважень є підставою для скасування такого рішення відповідно до положень частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У наведених вище положеннях КУпАП передбачено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема з метою запобігання безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Протиправні дії Відповідача стосовно порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливили виконання вимог статті 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи.

В порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення Відповідачем, як посадовою особою, уповноваженою розглядати справу про адміністративне правопорушення, не було роз'яснено Позивачу його права та обов'язки; не було оголошено, яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності; не було розглянуто клопотань.

Крім цього, Позивач був позбавлений можливості у повній мірі скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, зокрема, скористатися юридичною допомогою адвоката.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, у даній справі про адміністративне правопорушення, окрім постанови про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_1, інших доказів, які встановлювали б факт вчинення останнім правопорушення не міститься.

Також з наданих Позивачем доказів вбачається, що постанова складена на місці вчинення правопорушення та витяг постанови з АРМОР різняться за змістом, в частині: місця розгляду справи, особи, яка розглядає справу, персональних даних особи, щодо якої розглядається справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріли, які можуть бути використані як докази у справі.

У даній справі про адміністративне правопорушення, окрім постанови про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_1, яка між іншим, містить суперечності з внесоною постановою до АРМОР, інших доказів, які встановлювали б факт вчинення останнім правопорушення не міститься.

Разом з тим, відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень та доказів, які б спростовували доводи позивача суду не надав, правомірність свого рішення суду не довів.

Також Відповідачем не спростовано твердження Позивача про те, що його було позбавлено можливості скористатися у повному обсязі своїм правом на захист та юридичну допомогу, з чого вбачається порушення Відповідачем порядку розгляду справи, а також, судом не встановлено, з яких міркувань виходив Відповідач, оцінюючи зміст адміністративного правопорушення та на підставі чого дійшов до висновків про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, піддавши Позивача адміністративному стягненню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про визнання дій відповідача щодо винесення відносно позивача постанови серії АР № 857683 від 05.02.2017р. неправомірними, а саму постанову незаконною, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не належать до компетенції суду при розгляді даної справи. Варто зазначити, що аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12 березня 2015 року у справі №К/9991/28251/11.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 247, 251, 256 КУпАП, ст. ст. 69, 70, 71, 72, 105, 128, 161, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського ПП роти № 6 бат. № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві рядового Коваленка О.Ю. про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати дії поліцейського ПП роти № 6 бат. № 3 УПП у місті Києві, рядового поліції Коваленка О.Ю. щодо винесення постанови серії АР №857683 від 05.02.2017 - неправомірними.

Скасувати постанову поліцейського ПП роти № 6 бат. № 3 УПП у місті Києві, рядового поліції Коваленка О.Ю., серії АР №857683 від 05 лютого 2017 року, про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Х.А. Гладун