Справа № 804/141/16
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Київ К/800/16481/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року

у справі № 804/141/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського»

до Дніпропетровської митниці ДФС

про скасування рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця), в якому просило скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації № 110010000/2015/20069 від 03 липня 2015 року та визнати протиправним і скасувати рішення № 110010000/2015/600412/1 від 03 липня 2015 року про коригування митної вартості товару.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані, що суди неповно встановили обставини справи та дійшли помилкових висновків щодо неможливості розмитнення ввезеного товару за заявленою декларантом митною вартістю такого товару, визначеною за першим методом (за ціною договору). Водночас, Товариство вважає, що надало всі належні та необхідні документи, які надають можливість розмитнити товар за заявленою ним митною вартістю, і такі документи жодних розбіжностей чи ознак підробки не містили.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Митниця просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги відповідно до ст. 220 КАС України.

Судами встановлено, що 29квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металлургическая компания» укладений контракт № 15-0835-12 на постачання продукції, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити товар позивачу, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених у додатках до контракту.

Згідно з даними додатку № 5 від 17 червня 2015 року до контракту № 15-0835-12 на постачання продукції Тов «Русская горно-металлургическая компания» зобов'язалось поставити залізорудний концентрат за ціною 2166,91 рублів РФ за тону, на умовах поставки: СРТ - станція Дніпродзержинськ, Придніпровської залізниці (Інкотермс -2010).

Позивач на підставі контракту від 29 квітня 2015 року № 15-0835-12 на постачання продукції та додатку № 5 за митною декларацією № 110010000/2015/021398 від 03 липня 2015 року заявив до митного оформлення товар - залізорудний концентрат в кількості - 6490000 кг за ціною 2180,50 рублів РФ за тону.

Разом із ВМД № 110010000/2015/021398 від 03 липня 2015 року позивач надав митному органу наступні документи: контракт № 15-0835-12 від 29 квітня 2015 року; додаток № 5 від 17 червня 2015 року до контракту № 15-0835-12; рахунки-фактури (інвойси) № БЕЛ00109 від 22 червня 2015 року, № БЕЛ00111 від 23 червня 2015 року, № БЕЛ00119 від 28 червня 2015 року, № БЕЛ00120 від 29 червня 2015 року, № БЕЛ00121 від 29 червня 2015 року разом з додатками до них; залізничні накладні № АЦ645116 від 29 червня 2015 року, № АЦ645610 від 29 червня 2015 року, № 43871805 від 29 червня 2015 року, № 43827617 від 24 червня 2015 року, № 43822626 від 24 червня 2015 року, № АЦ644958 від 28 червня 2015 року; лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/1696 від 02 липня 2015 року; лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/1669 від 30 червня 2015 року; лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/11672 від 30 червня 2015 року; лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/11707 від 02 липня 2015 року; рахунки-фактури б/н від 22 червня2015 року, від 23 червня 2015 року, 28 червня 2015 року, 29 червня 2015 року; сертифікати про походження товару форми СТ-1; сертифікати якості №№ 87, 88, 89, 90, 91; копію митної декларації країни відправлення № 10101100/180615/0000669 від 02 липня 2015 року.

У митній декларації № 110010000/2015/021398 від 03 липня 2015 року декларант зазначив митну вартість (за основним методом) за ціною контракту відповідно до ст. 58 Митного кодексу (МК) України на рівні 2180,50 рублів РФ за тону.

Дніпропетровська митниця надала електронне повідомлення, яким проінформувала декларанта про наявність наступних розбіжностей у документах.

1. Товар імпортовано за контрактом від 29 квітня 2015 року № 15-0835-12, додаток 5 від 17 червня 2015 ро, що заявлений декларантом Товариства як непрямий, тобто укладений не з виробником оцінюваного товару. Договір із третіми особами, що пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, в пакеті документів приєднаних до ВМД декларантом ПАТ «ДМКД» не наданий.

2. Відповідно до названого зовнішньоекономічного контракту залізорудний концентрат імпортується за ціною, що розраховується в залежності від вмісту Fе. Базова ціна залізорудного концентрату визначається на рівні 2166,91 руб. РФ/т при вмісті Fе 66%. В залежності від збільшення або зменшення фактичного вмісту Fе, надбавка або знижка до базової ціни складає 23,80 руб. РФ/т за 1% Fе долі в пропорції. Отже, відповідно до зазначеного середня вартість одиниці оцінюваного товару заявлена на рівні 2180,50 руб. РФ/т.

3. За даними гр. 23 «Документы, приложенные от правителем» скан-копій залізничних накладних приєднаних до МД від 03 липня 2015 року № 110010000/2015/021398, наявні товаросупровідні документи, що надавалися відправником, в т.ч., рахунок-фактура та декларація країни експорту від 18 червня 2015 року № 10101100/180615/0000669. Декларантом Товариства надано до митного оформлення інвойси контрактоутримувача від 22 червня 2015 року № БЕЛ00109 - вартість 2178,81 руб. РФ/т , вміст Fе 66,5 % відповідно до сертифікату якості № 87 від 22 червня 2015 року, від 23 червня 2015 року № БЕЛ00111 - вартість 2185,95 руб. РФ/т, вміст Fе 66,8 % відповідно до сертифікату якості № 88 від 23 червня 2015 року; від 28 червня 2015 року № БЕЛ00119 - вартість 2178,81 руб. РФ/т , вміст Fе 66,5 % відповідно до сертифікату якості № 89 від 28 червня 2015 року; від 29 червня 2015 року № БЕЛ00120 - вартість 2185,95 руб. РФ/т, вміст Fе 66,8 % відповідно до сертифікату якості № 90 від 29 червня 2015 року; від 29 червня 2015 року № БЕЛ00121 - вартість 2181,19 руб. РФ/т, вміст Fе 66,6 % відповідно до сертифікату якості № 91 від 29 червня 2015 року, що виставлені в рамках зовнішньоекономічного контракту від 29 квітня 2015 року № 15-0835-12 на умовах поставки СРТ Дніпродзержинськ. Також надано рахунки виробника від 22 червня 2015 року б/н, 23 червня 2015 року б/н, від 28 червня 2015 року б/н, від 29 червня 2015 року б/н, що виставлені в рамках контракту 15-04-29 (дата не зазначена), додатку від 15 червня 2015 року № 3, які не містять умов поставки та не завірені печаткою підприємства, що видало зазначені рахунки ( ОАО «Стойленський ГОК» ). Відповідно до зазначеного рахунок виробника та рахунок контрактоутримувача містять вартість оцінюваного товару визначену відносно різної базової ціни, що залежить від вмісту Fе. За відсутності договору із третіми особами, що пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, унеможливлене проведення перевірки числового значення заявленої митної вартості. Рахунок контрактоутримувача та виробника ідентифікуються між собою лише за вагою та, як зазначено вище, містять ціну товару визначену в залежності від вмісту Fе, що не відповідає ціні рахунку виробника. Таким чином, відповідні документи контрактоутримувача та виробника містять розбіжності щодо вартості товару, що постачається.

4. Крім того, зазначені вище надані рахунки контрактоутримувача та виробника не містять жодних печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць. Відповідно до Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах і печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав - учасниць Співдружності рішенням № 5/32 від 13 вересня 2001 року (набрало чинності з 01.01.2002 та обов'язкове для виконання митними органами держав - учасниць Співдружності), відсутність на транспортних і/або комерційних документах відміток відповідних митних органів держав СНД є підставою для застосування додаткових форм митного контролю.

5. За відомостями гр. 46 наданої декларантом Товариства копії декларації країни експорту від 18 червня 2015 року № 10101100/180615/0000669 митна вартість оцінюваного товару на умовах СРТ Дніпродзержинськ складає 36,15 дол. США/т, що за курсом ЦБРФ станом на день оформлення зазначеної МД складає 1948,62 руб. РФ/т, що не відповідає ні рахунку виробника, ні рахунку контрактоутримувача. Зазначене унеможливлює використання наданої декларації країни експорту в якості документа, що підтверджує заявлену митну вартість.

6. За умовами контракту від 29 квітня 2015 року № 15-0835-12, додатку 5 від 17 червня 2015 року, визначено умови поставки СРТ Дніпродзержинськ, які передбачають несення продавцем витрат доставки до місця призначення на кордоні України. Відповідно до заяви Товариства, що викладена у листі від 01 липня 2015 року підтвердження транспортної складової територією України неможливе, тому з урахуванням умов постачання СРТ Дніпродзержинськ вартість транспортування від виробника до пункту призначення є складовою вартості товару за контрактом, заявленої декларантом як митна вартість.

Враховуючи зазначені розбіжності, а також те, що надані у підтвердження митної вартості документи не містять відомостей щодо складових митної вартості митний орган зобов'язав декларанта надати у 10 - денний термін додаткові документи, зокрема договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Оскільки зазначені у листі документи були відсутні, то позивач 03 липня 2015 року листом повідомив про те, що консультацію з ним проведено та надати додаткові документи він не має можливості.

18 червня 2015 року Митниця своєю карткою за № 110010000/2015/20069 відмовила у митному оформленні товару за його товарною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товару № 110010000/2015/600412/1, відповідно до якого митну вартість визначено за резервним методом (на підставі наявних у митниці відомостей) у розмірі 3,078 рублів РФ за кг.

Також судом апеляційної інстанції установлено, що у вказаних рахунках-фактурах виробника міститься посилання на певний номер сертифікату якості (№ 87, № 88, № 89, № 90, № 91), але база заліза (Fе) вказана у всіх цих рахунках однакова - 66,5 %, ціна залізорудного концентрату визначена на рівні 1365 руб. РФ/т, в той час як сертифікати якості № 87 від 22 червня 2015 року; № 88 від 23 червня 2015 року; № 89 від 28 червня 2015 року; № 90 від 29 червня 2015 року; № 91 від 29 червня 2015 року містять різну базу заліза (66,5 %, 66,8 %, 66,5 %, 66,8 %, 66,6% відповідно) і, в свою чергу, різну ціну містять вищенаведені рахунки-фактури (інвойси) контрактоутримувача. Тобто, у наданих Митниці документах наявні розбіжності, які стосуються вартості товару, заявленого позивачем до митного оформлення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виявлені розбіжності у наданих позивачем документах до митної декларації стосовно задекларованої митної вартості викликали у Митниці обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару. Додатково витребувані документи декларантом позивача на вимогу Митниці не надані, що виключало можливість визнання відповідачем заявленої митної вартості товарів Товариством за першим (ціною договору) методом.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Водночас, відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право серед іншого у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2 ,5 ст. 54, ст. 58 МК України дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 3 ст. 53 МК України.

Аналіз норм митного законодавства дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року у справі № 21-498а15.

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для витребовування додаткових документів стало те, що у наданих декларантом документах Митниця виявила суттєві розбіжності щодо вартості ввезеного товару, зокрема в даних інвойсів постачальника та рахунках-фактурах виробника товару. Вказані розбіжності, на думку суду, призвели до обґрунтованих сумнівів відповідача щодо правильності визначення митної вартості товару Товариством, у зв'язку з чим було витребувано додаткові документи.

У ч. 6 ст. 54 МК України установлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, Митниця дійшла обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем документи та виявлені у них розбіжності позбавили відповідача можливості об'єктивно перевірити розрахунок заявленої декларантом митної вартості товару.

Ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як установлено судом апеляційної інстанції, відповідач у спірному рішенні зазначив, що при здійсненні контролю співставлення, тобто порівняння рівня заявленої митної вартості з інформацією, наявною у митного органу щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів митне оформлення яких вже здійснено посадовою особою митниці встановлено, що в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) була відсутня інформація щодо митних оформлень, за якими ввезено ідентичний товар концентрат залізорудний агломераційний за посередницькими угодами. Проте, містилась інформація щодо митного оформлення ідентичного товару концентрат залізорудний агломераційний (за прямим контрактом, враховуючи якісні показники за вмістом заліза - в середньому від 66,1 %-66,6 %) на умовах СРТ Дніпродзержинськ МД від 13 березня 2015 року № 110010000/2015/020288 - 2,8569 руб. РФ/кг, МД від 13 березня 2015 року № 110010000/2015/020301 - 2,8534 руб. РФ/кг при базовій ціні сировини з базовим вмістом Ре 66% на рівні 2263,00 руб РФ/т без ПДВ та вартості плати за перевезення, при цьому, вартість перевезення складає 580 руб. РФ/т.

Беручи до уваги зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірності рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 03 липня 2015 року № 110010000/2015/600412/1, відповідно до якого митну вартість товару скориговано на підставі наявних у Митниці відомостей із застосуванням методу 2(ґ) відповідно до ст. 64 МК України, та картки відмови у прийнятті митної декларації 110010000/2015/20069 від 03 липня 2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: