Справа № 235/4148/17
Суддя: Філь О. Є.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/235/171/17
Справа 235/4148/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Філь О.Є.

при секретарі Придворовій В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправним рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 15 червня 2017 року про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати відповідача призначити йому з 06 червня 2017 року пенсію за вислугу років на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 07.07.1993 року по 05.08.2016 року на станції Моспіно Донецької залізниці, яка 01.12.2006 року передана в склад станції Мушкетово, 30.12.2008 року перейменовано на станцію Мушкетове Державного підприємства «Донецька залізниця», 01.01.2013 року підпорядкована до станції Донецьк ДП «Донецька залізниця», 11.07.2016 року реорганізована шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та утворена регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» виробничий підрозділ станція Донецьк.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 червня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. а статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача від 15 червня 2017 року було відмовлено в призначені пенсії за вислугою років, у звязку з тим, що позивач не має необхідно пільгового стажу. В свою чергу відповідач не зарахував до пільгового стажу період роботи на станції Моспіне з 27.07.1983 року по 05.08.2016 рік на посаді складача поїздів, так як відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 року та розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року на непідконтрольній українській владі території державні органи не здійснюють свої повноваження, у звязку з цим відповідач не має можливості провести перевірки.

Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугою років є протиправним за наступних підстав:

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України включно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на

призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно зі статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, з його трудової книжки вбачається, що в період з 07.07.1993 року позивач працював учнем складача поїздів, а з 27.07.1993 року по 31.07.2000 року - складачем поїздів 4 розряду, а з 01.08.2000 року по 05.08.2016 року - складачем поїздів 5 розряду станції Моспіно Донецької залізниці, яка 01.12.2006 року передана в склад станції Мушкетово, 30.12.2008 року перейменовано на станції Мушкетове Державного підприємства «Донецька залізниця», 01.01.2013 року підпорядкована до станції Донецьк ДП «Донецька залізниця».

Крім того, відповідачу позивач надав довідку про пільговий характер роботи, видану ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» виробничий підрозділ ст. Донецьк, яке зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, якою уточнюється вищезазначений пільговий стаж роботи. Окрім того з довідки вбачається, що робота складача поїздів згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» включена в перелік професій та посад, маючих право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою КМУ № 197 від 29.12.1993 року. Робота помічника складача поїздів згідно Наказу Міністерства соціального забезпечення № 197 від 29.12.1993 року включена в перелік професій та посад, які ще використовувалися, робітників залізничного транспорту та метрополітенів, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.

З огляду на це, пільговий стаж згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 23 роки 00 місяців 28 днів при загальному стажі роботи 37 років 3 місяці 21 день, що дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, відповідач неправомірно не включив період з 07.07.1993 рік по 06.08.2016 рік до пільгового стажу, який дає право на вихід на пенсію за вислугу років при досягненні 55 років.

Крім того, позивач вважає, що посилання відповідача на неможливість проведення перевірки наданих мною довідок про пільговий стаж роботи, у звязку з перебування даних підприємств на окупованих територіях не знаходить під собою законного підґрунтя, бо у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Тобто це не є обовязком УПФУ.

Також необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під

ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Посилання відповідача, що будь-який документ виданий органами, які перебувають на неконтрольованій території є незаконним, не має під собою законного підґрунтя, бо чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території України.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що до заяви про призначення пенсії за п. а ст. 55 Закону України «про пенсійне забезпечення» за вислугу років згідно п. 10 Наказу № 383 долучаються копія трудової книжки із оформленими належними записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписка з наказу по підприємству про проведення атестації по відповідному робочому місці, уточнююча довідка про пільговий характер роботи. З врахуванням викладеного Управлінням прийнято рішення від 15.06.2017 року про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. Інформація за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування не містить відомостей по спец стажу за весь період роботи позивача з 27.07.1993 року по 05.08.2016 року на посаді складача поїздів. Крім того, в матеріалах пенсійної справи відсутній наказ по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що 06 червня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. а статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача від 15 червня 2017 року було відмовлено в призначені пенсії за вислугою років, у звязку з тим, що позивач не має необхідно пільгового стажу. Відповідач не зарахував до пільгового стажу період роботи на станції Моспіне з 27.07.1983 року по 05.08.2016 рік

на посаді складача поїздів, так як відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 року та розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року на непідконтрольній українській владі території державні органи не здійснюють свої повноваження, у звязку з цим відповідач не має можливості провести перевірки (а.с. 8-9).

Суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугою років є протиправним за наступних підстав:

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України включно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно зі статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, з трудової книжки позивача вбачається, що в період з 07.07.1993 року позивач ОСОБА_3 працював учнем складача поїздів, а з 27.07.1993 року по 31.07.2000 року - складачем поїздів 4 розряду, а з 01.08.2000 року по 05.08.2016 року - складачем поїздів 5 розряду станції Моспіно Донецької залізниці, яка 01.12.2006 року передана в склад станції Мушкетово, 30.12.2008 року перейменовано на станції Мушкетове Державного підприємства «Донецька залізниця», 01.01.2013 року підпорядкована до станції Донецьк ДП «Донецька залізниця» (а.с. 4-6).

Крім того, відповідачу позивач надав довідку про пільговий характер роботи, видану ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» виробничий підрозділ ст. Донецьк, яке зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, якою уточнюється вищезазначений пільговий стаж роботи. Також з довідки вбачається, що робота складача поїздів згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» включена в перелік професій та посад, що мають право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою КМУ № 197 від 29.12.1993 року. Робота помічника складача поїздів згідно Наказу Міністерства соціального забезпечення № 197 від 29.12.1993 року включена в перелік професій та посад, які ще використовувалися, робітників залізничного транспорту та метрополітенів, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.

З огляду на це, пільговий стаж позивача згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 23 роки 00 місяців 28 днів при загальному стажі роботи 37 років 3 місяці 21 день, що дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, відповідач протиправно не включив період роботи позивача з 07.07.1993 рік по

06.08.2016 рік до пільгового стажу, який дає право на вихід на пенсію за вислугу років при досягненні 55 років.

Також безпідставне посилання відповідача на неможливість проведення перевірки наданих мною довідок про пільговий стаж роботи, у звязку з перебування даних підприємств на окупованих територіях, оскільки згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Тобто це є правом, а не обовязком УПФУ.

Також необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Посилання відповідача, що будь-який документ, виданий органами, які перебувають на неконтрольованій території є незаконним, не має під собою законного підґрунтя, бо чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території України.

Суд враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та № К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

На підставі викладеного, рішення пенсійного органу від 15 червня 2017 року про відмову в призначенні пенсії позивачу ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 15 червня 2017 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 за вислугу років на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_3 з 06 червня 2017 року пенсію за вислугу років на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 07.07.1993 року по 05.08.2016 року на станції Моспіно Донецької залізниці, яка 01.12.2006 року передана в склад станції Мушкетово, 30.12.2008 року перейменовано на станцію Мушкетове Державного підприємства

«Донецька залізниця», 01.01.2013 року підпорядкована до станції Донецьк ДП «Донецька залізниця», 11.07.2016 року реорганізована шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та утворена регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» виробничий підрозділ станція Донецьк.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 12 вересня 2017 року. Постанова буде виготовлена у повному обсязі не пізніше як через пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя