Справа № 10060/11/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 листопада 2011 р. № 2-а- 10060/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Міщенко А.П.,

за участю представників сторін: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Приватної фірми "Світ" до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватна фірма "Світ" звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова, в якому просить суд визнати незаконним дії Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова щодо визнання правочинів, укладених позивачем з ПП "Вайлід" такими, що порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчиненими з метою приховування сплати податків третіх осіб, такими, що мають ознаки нікчемності в силу припису законів; визнати відсутність у відповідача повноважень по визнанню правочинів такими, що суперечать інтересам держави та суспільства; скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.07.2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ведення господарських правовідносин з контрагентом ПП «Вайлдід»з урахуванням норм Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства та з метою отримання прибутку, а також на відсутність в законодавстві повноважень податкового органу на визнання недійсними правочинів.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач послався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки в ході перевірки було встановлено відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, діяльності, трудових та матеріальних ресурсів, отже і відсутня фінансово-господарська діяльність.

Представники сторін у судовому засіданні 08.11.2011 року підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що Приватна фірма «Світ»має статус юридичної особи (код 30290144), зареєстрована платником податку на додану вартість, про що 04.09.2000 року Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Харкова видане відповідне Свідоцтво № 29580723 НБ № 097512, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова.

Відповідно до статуту Приватної фірми «Світ», затвердженого власником приватного підприємства 22.12.2009 року, зареєстрованого 23.12.2009 року за № 2036835, підприємство створюється і діє на підставі Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Статуту метою діяльності підприємства є здійснення ринкових взаємовідносин і отримання прибутку.

Предмет діяльності підприємства визначений пунктом 3 Статуту.

В період з 08.07.2011 року по 12.07.2011 року Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка відповідача в частині правомірності нарахування податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Вайлід»за березень 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 12.07.2011 року № 138/23-30/30290144.

З посиланням на зазначений акт контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 9301,00 грн. (з яких за основним платежем 9300,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн.)

Як зясовано судом, фактичною підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував відображений в акті від 12.07.2011 року № 138/23-30/30290144 висновок субєкта владних повноважень про порушення ПФ «Світ»:

- ст. 3, ст. 4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»в результатів чого занижено податкові зобовязання по податку на додану вартість у сумі 9300,00 грн., в т. ч. у березні 2011 року у сумі 9300,0 грн.;

- ч. 1 ст. 203, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного Кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПФ «Світ», як наслідок не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовлюються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пп. 5.3-5.7 цієї статті Закону.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Відповідно до пп. 7.4.4 якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; - або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом, 02.08.2010 року між Приватним підприємством «Вайлід»та Приватною фірмою «Світ»був укладений договір поставки № 02/08/10/1, відповідно до умов якого Приватне підприємство «Вайлід»(далі-Поставщик) зобовязався передати у власність Приватної фірми «Світ»(далі - Покупець) Товар згідно податкових накладних тощо до даного Договору, а Покупець зобовязався прийняти вказаний Товар і своєчасно сплатити його на підставах, визначених Договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість постачаємого Товару визначається згідно накладних, які є невідємною частиною даного Договору.

Згідно п. 3.1 Договору вартість на Товар встановлюється у національній валюті України і вказується в накладних, які є невідємною частиною Договору, по кожній поставки окремо.

Загальна вартість Договору визначається згідно накладних, які є невідємною частиною даного Договору (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору Товар постачається на умовах СРТ склад Покупця. Товар вважається поставленим з моменту підписання накладних уповноваже6нимим представниками Сторін (п. 4.2 Договору).

Порядок розрахунків по Договору передбачений Розділом 5 Договору, відповідно до якого розрахунок за Товар здійснюється шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на рахунок Поставщика або іншим способом, який не протиріччить діючому законодавству України. Оплата Товару здійснюється Покупцем не пізніше 270 банківських днів з моменту відгрузки партії Товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Поставщика. При проведенні розрахунків за Товар, постачаємий за даним Договором, можуть використовуватися векселя. Додаткового узгодження на їх використання не передбачається.

Відповідно до п. 9.6 даний Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання взаємних зобовязань і врегулювання всіх розрахунків між Сторонами.

Судом встановлено, що ПП «Вайлід», який є Поставщиком за договірними умовами, позивачу, який є Покупцем за договірними умовами, були виписані видаткові накладні № 01032 від 01.03.2011 року на суму 217485,53 грн., в т. ч. ПДВ 36247,59 грн.; № 02032 від 02.03.2011 року на суму 98424,47грн., в т. ч. ПДВ 16404,08 грн., № 03032 від 03.03.2011 року на суму 304200,00 грн., в . т. ч. ПДВ 50700,00 грн., № 11032 від 11.03.2011 року на суму 185517,20 грн., в т. ч. ПДВ 30919,53 грн., № 14031 від 14.03.2011 року на суму 238557,60 грн., в т.ч. ПДВ 39759,60, грн., № 17031 від 17.03.2011 року на суму 241051,74 грн., в т.ч. 40175,29 грн., № 25031 від 25.03.2011 року на суму 213910,32 грн., в т.ч. ПДВ 35651,72 грн. Згідно перелічених видаткових накладних Товаром, який постачається є люстри, лампи, світильники, бра, підстава Договір № 02/08/10/1 від 02.08.2010 року.

Копії вказаних податкових накладних наявні в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи наявні податкові накладні № 1032 від 01.03.2011 року на суму 217485,53 грн., в т.ч. ПДВ 36247,59 грн., № 2032 від 02.03.2011 року на суму 98424,457 грн., в т.ч. ПДВ 16404,08 грн., № 3032 від 03.03.2011 року на суму 304200,00 грн., в т.ч. ПДВ на 50700,00 грн., № 11032 від 11.03.2011 року на суму 185517,20 грн., в т.ч. ПДВ 30919,53 грн., № 14031 від 14.03.2011 року на суму 238557,60 грн., в т.ч. 39759,60 грн., № 17031 від 17.03.2011 року на суму 241051,74 грн., в т.ч ПДВ 40175,29 грн., № 25031 від 25.03.2011 року на суму 213910,32 грн. в т.ч. 35651,72 грн. Згідно перелічених видаткових накладних Товаром, який постачається є люстри, лампи, світильники, бра, підстава Договір № 02/08/10/1 від 02.08.2010 року.

Копії вказаних податкових накладних наявні в матеріалах справи.

Розрахунки між ПП «Вайлід»та позивачем проводились у безготівковій формі - шляхом перерахування позивачем грошових коштів на розрахунковий рахунок ПП "Вайлід", що підтверджується копією платіжного доручення № 123 від 01.03.2011 року на суму 40000,00 грн., в т.ч. ПДВ 6666,67 грн., № 131 від 04.03.2011 року на суму 160000,00 грн., в т.ч. ПДВ 26666,67 грн., № 147 від 11.03.2011 року на суму 160000,00 грн. , в т. ч. ПДВ 26666,67 грн., № 171 від 18.03.2011 року на суму 65000,00 грн., в т. ч. ПДВ 10833,33 грн., № 199 від 25.03.2011 року на суму 100000,00 грн., в т.ч. ПДВ 16666,67 грн., № 185 від 24.03.2011 року на суму 50000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8333,33 грн., № 179 від 22.03.2011 року на суму 120000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20000,00 грн. Згідно перелічених платіжних доручень призначенням платежу є сплата за електротовари згідно угоди № 02/08/10/1 від 02.08.2010 року.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Пунктом 7.2.1 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Видані ПП «Вайлід»за березень 2011 року на адресу позивача вище перелічені податкові накладні повністю відповідають вимогам пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

В ході розгляду справи судом встановлено, що контрагент позивача ПП «Вайлід»зареєстрований та фактично знаходиться в смт. Овідіополь Одеської області, що з урахуванням місцезнаходження позивача в м. Харкові передбачає транспортування придбаного товару від постачальника до покупця.

Приписами Закону України «Про автомобільний транспорт»та розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. N 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за N 128/2568, визначено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документ, який призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, є товарно-транспортна накладна.

Положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено укладання договору перевезення в письмовій формі та підтвердження укладення договору перевезення вантажу складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позивачем на підтвердження факту реальності здійснення господарської операції в частині перевезення придбаного за договором товару, надано до суду копії товарно-транспортних накладних № 01032 від 01.03.2011 року, № 02032 від 02.03.2011 року, № 03032 від 03.03.2011 року, № 11032 від 11.03.2011 року, № 14031 від 14.03.2011 року, № ё17031 від 17.03.2011 року, № 25031 від 25.03.2011 року. Згідно перелічених товарно-транспортних накладних вантажовідправником зазначений ПП «Вайлід», вантажоотримувачем - ПФ «Світ», пункт відвантаження Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Одеська, 15, пункт розвантажування м. Харків, пр. Московський, 196-а, назва продукції вантажу електроосвітлювальні прилади згідно видаткових накладних № 01032 від 01.03.2011 року на суму 217485,53 грн., № 020032 від 02.03.2011 року на суму 98424,Ю47 грн., № 03032 від 03.03.2011 року на суму 304200,00 грн., № 11032 від 11.03.2011 року на суму 185517,20 грн., № 14031 від 14.03.2011 року на суму 238557,60 грн., № 17031 від 17.03.2011 року на суму 241051,74 грн.,№ 25031 від 25.03.2011 року на суму 213910,32 грн.

Товарно-транспортні накладні відповідають вимогам пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Далі, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість, суд вважає за необхідне встановити технологічні та технічні можливості позивача до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, а саме наявність приміщень для зберігання товарів та можливості його подальшої реалізації, як так, виходячи зі змісту господарської операції, останні є невідємною ланкою у господарському ланцюгу та дослідити відповідні первинні документи.

В матеріалах справи наявний договір оренди нежитлового приміщення № 01/01/11/1А від 01.01.2011 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Орендодавець) та Приватною фірмою «Світ»(далі Орендатор), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове користування нежитлове приміщення підвал 1/2 частини приміщення № 10 площею 7.15 кв.м., № 26, загальною площею 26,85 кв.м.; 1 поверху № 31,32,33, 1/2 частини приміщення № 34 площею 0,75 кв.м., підлога і стіни (за виключенням стелі), приміщення 2-го поверху Ѕ частина приміщення № 73 площею 30,7 кв.м., № 72 площею 5 кв.м., загальною площею 35,7 кв.м, а всього загальною площею 98 кв.м. в будові літ. «А-2»по пр. Московському, 196-А в м. Харкові.

Відповідно до п. 4.1 Договору строк дії Договору 11 місяців з моменту підписання договору.

Далі, придбаний товар позивачем був реалізований ЗАТ «Нова лінія»за договором № 7249/090519, укладеного 20.05.2009 року, відповідно до умов якого ПФ «Світ»(далі Постачальник) зобовязався поставити та передати товар у власність ЗАТ «Нова лінія»(далі Покупець), в період дії цього договору, товари разом із усіма їх приналежностями та документами, що стосуються товарів, в асортименті, який визначений у Замовленні Покупця та за цінами, зазначеними у Специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору, а Покупець зобовязується прийняти товари і оплатити їх на умовах цього Договору. Пунктом 12.1 Договору строк дії цього договору визначений до 31.12.2009 року. Окремі умови Договору № 7249/090519 від 20.05.2009 року Додатковими угодами № 1 від 30.10.2009 року, № 2 від 29.12.2009 року були змінені. Додатковою угодою № 3 від 31.12.2010 року дію Договору № 7249/090519 від 20.05.2009 року було пролонговано до 31.12.2011 року.

04.05.2010 року між ПФ «Світ»та ТОВ «ОСОБА_4 Україна»був укладений Договір поставки № 13008, відповідно до умов якого ТОВ «ОСОБА_4 Україна»(надалі Покупець) замовляє, а «ПФ «Світ»(надалі Постачальник) поставляє Покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад Покупця продукцію, визначену у Додатку № 2 (Спеціфікація) до цього договору,Ю яку Покупець зобовязується прийняти та сплатити у строк та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 19.1 Договору даний Договір є довгостроковим і діє до 31.12.2012 року, але у будь-якому випадку до повного і належного виконання Сторонами своїх зобовязань за цим Договором.

21.09.2010 року між ПФ «Світ»та ТОВ «Олді-Житомір»був укладений договір поставки № 21/09/2, відповідно до умов якого ПФ «Світ»(надалі Постачальник) зобовязався в обумовлений даним Договором строк поставити і передати у власність ТОВ «Олді-Житомір»(надалі Покупець), а Покупець прийняти і оплатити товар, відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 1.2 Договору товаром даного Договору є товар, зазначений в Специфікації Постачальника і підписується Сторонами. Специфікація затверджується сторонами в установленій формі (Додаток № 1 до даного Договору) і є невідємною його частиною. Пунктом 12.1 Договору строк дії Договору визначений до 31.12.2011 року.

21.09.2010 року між ПФ «Світ»та ТОВ «Торгово-будівельний дім «ОЛДІ»був укладений договір поставки № 21/09/1, відповідно до умов якого ПФ «Світ»(надалі Постачальник) зобовязується в обумовлений Договором строк поставити і передати у власність, а ТОВ «Торгівельно-будівельний дім «ОЛДІ»(надалі Покупець) прийняти і оплатити товар відповідно до умов даного Договору. Відповідно до п. 1.2 Договору товаром даного Договору є товар, зазначений в Специфікації Постачальника і підписується Сторонами. Специфікація затверджується сторонами в установленій формі (Додаток № 1 до даного Договору) і є невідємною його частиною. Пунктом 12.1 Договору строк дії Договору визначений до 31.12.2011 року.

20.10.2010 року між ПФ «Світ»та ТОВ «СТК «Добрострой»був укладений договір поставки № 470. Відповідно до умов якого ПФ «Світ»(надалі Постачальник) поставляє і передає у власність ТОВ «СТК «Добрострой»(надалі Покупець), а Покупець приймає і сплачує товари відповідно з Заказами Покупця і товаросупровідною документацією, яка є невідємною частиною даного Договору, на умовах зазначеного Договору. Строк дії договору обумовлений сторонами до 31.12.2012 року (п. 12.1 Договору).

10.03.2011 року між ПФ «Світ»та ТОВ «ТВК «Рона-Маркет»був укладений договір поставки № 10/03/11, відповідно до умов якого ПФ «Світ»(надалі Постачальник) зобовязується передати товар у власність ТОВ «ТВК «Рона-Маркет»(надалі Покупець), а Покупець зобовязується прийняти і оплатити товар у строк та на умовах, передбачених цим Договором. Строк дії Договору до 31.12.2018 року (п. 17.1 Договору).

Факт реальності здійснення зазначених господарських операцій та виконання умов перелічених вище договорів поставки позивачем підтверджується копіями податкових накладних, які повністю відповідають вимогам Закону України «Про податок на додану вартість», копіями довіреностей,банківськими виписками.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, банківським випискам та іншим первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

З аналізу Закону України "Про податок на додану вартість" вбачається, що Закон визначає лише один випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної, згідно з абзацом 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку. Інших підстав для невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку зазначене законодавство не передбачає. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що створення юридичної особи навіть з метою надання послуг іншим особам щодо ухилення від сплати податків само по собі не означає, що всі правочини, укладені такою юридичною особою, вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Тому у кожному окремому випадку необхідно з'ясовувати наявність чи відсутність мети сторін договору, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Зазначене само по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації підприємства і до моменту його виключення з державного реєстру.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих субєктів не покладається обовязок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Відповідач прийняв рішення про визнання правочину, укладеного позивачем з ПП «Вайлід»нікчемним (недійсним) на підставі ст. 228, ст. 216, ст. 215, ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, тобто як таке, що порушує публічний порядок та яке укладене із порушенням вимог щодо змісту правочину та не спрямоване на реальне настання правових наслідків.

По епізоду порушення ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України, суд вважає необхідне зазначити наступне.

Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд відзначає, що правовідносини з приводу нікчемності правочинів унормовані ст.228 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що нікчемними правочинами, які порушують публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК України, є: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Ні акт перевірки від 12.07.2011 року № 1381/2330/30290144, ні рішення податкових органів за результатами розгляду скарг позивача не тільки не містить таких посилань, а й не доводить умислу позивача на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає. Доказів, які б доводили нерозумність або необачність правової поведінки позивача у спірних правовідносинах при укладанні і виконанні договорів Державною податковою інспекцією до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому докази повинні бути належними та обґрунтованими. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

Статтею 71 КАС України встановлений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Враховуючи вимоги КАС та аналізуючи документи, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що на момент фактичного здійснення господарських операцій контрагент позивача по господарських операціях ПП «Вайлід»було включено до Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій, перебувало на обліку як платник податку, мало свідоцтво платника додатку на додану вартість, по господарських операціях продавець (постачальник) передав товар покупцю (ПП «Світ»), розрахунки за поставлений товар здійснені безготівковим шляхом, витрати з придбання товару правомірно віднесені покупцем до складу валових витрат, придбаний товар у подальшому використовувався позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими позивачем до суду копіями відповідних договорів, накладних та інших підтверджуючих цей факт документів, які наявні в матеріалах справи та які суд в силу ст. 86 КАС України оцінює як достатні та беззаперечні докази використання придбаної продукції в власній господарській діяльності та подальшої реалізації виготовленої продукції, документи по господарських операціях оформлені відповідно до вимог закону.

Таким чином, зміст правочину з постачальником ПП «Вайлід»не суперечить законодавству, моральним засадам суспільства, договори поставки укладені за вільним волевиявленням його учасників, у формі, встановленій законом, та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно, первинні та бухгалтерські документи за вищевказаними господарськими операціями, у тому числі видаткові накладні і податкові накладні, були виписані у зв'язку з реальним виконанням вказаних правочинів, ці документи були належним чином оформлені, а відомості, що містилися у них, достовірні.

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів судом вбачається, що позивач та ПП «Вайлід»свої обов'язки за договірними зобов'язаннями виконали в повному обсязі.

Зокрема, органи державної податкової служби згідно чинного законодавства не наділені правом самостійно визнавати недійсними податкові накладні та визначати підстави невключення будь-яких сум до податкового кредиту.

З огляду на викладене, вищезазначені доводи відповідача про посилання на нікчемність угод з підстав відсутності необхідних умов для результатів відповідної господарської, трудових та матеріальних ресурсів та відсутністю спрямованістю настання правових наслідків за відповідним правочином, укладеними між позивачем та його контрагентом, відповідно до яких податковим органом були виявлені порушення податкового законодавства, є безпідставними і судом до уваги не приймаються, оскільки укладений з позивачем договір схвалений з боку ПП «Вайлід» шляхом виконання своїх договірних зобов'язань в повному обсязі, на момент розгляду справи є чинним і в установленому законодавством порядку судом недійсним не визнані, а податкові накладні, надані позивачем виписані ПП «Вайлід»по реальним господарським операціям, що відбулися між позивачем та його контрагентами в установленому законодавством порядку недійсними не визнані, є чинними на момент розгляду справи і в сукупності з іншими доказами у справі дають суду підстави для висновку про достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом також приймається до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення щодо нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 9301,00 грн., з яких за основним платежем 9300,00 грн., за штрафними санкціями 1,00 грн., а також висновків акта перевірки щодо порушення позивачем вимог ст. 3, 4, 7 Закону України "Про податок на додану вартість", які виникли від виконання угод, які визнані нікчемними та в силу ст. 216 ЦК не створюють юридичних наслідків і як наслідок не повязані з власною господарською діяльністю.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання відсутності у відповідача повноважень по визнанню правочинів такими, що суперечать інтересам держави та суспільства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 6 ч.3 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Зазначена норма кореспондує з п. 3 ч. 1 ст. 17 КАС України, відповідно до якої, до компетенції адміністративних судів відносяться спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що такий спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів як визнання наявності чи відсутності компетенції, можливий у спорах, між суб'єктами владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивач не є суб'єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України та його вимога про встановлення відсутності компетенції ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Харкова по визнанню правочинів такими, що суперечать інтересам держави та суспільства не пов'язана з вимогою щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З урахування вищевикладеного, суд зазначає що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про визнання незаконними дії податкового органу щодо визнання правочинів, укладених позивачем з ПП «Вайлід»такими, що мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу припису закону суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги з підстав її необґрунтованості та недоведеності в цій частині відповідно та з урахування вимог КАС України.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача частково правомірними та такими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС україни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватної фірми "Світ" до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.07.2011 року Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова.

В решті задоволення адміністративного позову Приватної фірми "Світ" до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь Приватної фірми "Світ" (61106, м. Харків, вул. Плитникова, 12, код 30290144) судові витрати в розмірі 1,70 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14.11.2011 року.

Суддя Горшкова О.О.