Справа № 205/1535/17 (2-а/205/106/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року справа № 205/1535/17 (2-а/205/106/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Головко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року у справі № 205/1535/17 (2-а/205/106/17) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції УПП в м. Дніпро Дєрябіна Сергія Борисовича про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції УПП в м. Дніпро Дєрябіна Сергія Борисовича, в якому просить суд визнати дії відповідача щодо складання постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП незаконними та визнати постанову серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року протиправною та скасувати її на підставі відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

Позов обґрунтовано тим, доводами позивача про безпідставно притягнення відповідачем до адміністративної відповідальності позивача.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Не погодившись з постановою суду позивач, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення яким позов задовольнити.

Апеляційна скарги фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки жодному доказу позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги встановлено, що постановою інспектора патрульної поліції УПП в м. Дніпро Дєрябіна С.Б. серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року по справі про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 28.02.2017 року о 21.58 годині водій ОСОБА_1 керував автомобілем не маючи посвідчення водія, чим порушив п. 2.1а ПДР.

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови та дій відповідача щодо винесення цієї постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов'язків передбачених законом, а отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення та винесення оскаржуваної постанови задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови позивач отримав 28.02.2017 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.3).

Враховуючи дату отримання позивачем копії оскаржуваної постанови - 28.02.2017 року, останнім, днем для звернення до суду з позовом в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАА №067086 було 10 березня 2017 року - п'ятниця.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом щодо оскарження постанови серії ЕАА №067086 позивач звернувся 11 березня 2017 року через засоби поштового зв'язку, тобто з пропуском десятиденного строку встановленого законом.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що встановлення обмежених строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Викладені обставини справи свідчать про те, що позивач будучи обізнаним про порушення, на його думку, прав, свобод чи інтересів оскаржуваною постановою у встановленій законом десятиденний строк до суд не звернувся, доказів обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом матеріали справи не містять, позивач не надавав.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків встановлених на те законом, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність залишення без розгляду позову в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в частині визнання дій відповідача щодо складання постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення ст. 126 ч.2 КУпАП незаконними та залишення без розгляду позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року.

Керуючись: пунктом 9 частини 1 статті 155, статтями 203, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року у справі №205/1535/17 (2-а/205/106/17) - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача щодо складання постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення ст. 126 ч.2 КУпАП незаконними.

Позов в частині визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАА №067086 від 28.02.2017 року - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко