Справа № 826/9709/16
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9709/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Фінанс" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Факторинг Фінанс») звернулось до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач, уповноважена особа Фонду Кадиров В.В.), за участю третьої особи - Фонду (надалі - третя особа), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., оформлене протоколом №47 від 11 серпня 2015 року в частині визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторинг Фінанс» і посвідченого 28 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстраційним №1025 (далі - договір №1025).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задоволена частково.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасована. Позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» залишена без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» задоволено. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

За вказаним вище договором ПАТ «Кредитпромбанк», зокрема, продало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до ТОВ Фірма «Юність» за кредитним договором №22/69/07-КЛТ від 17 жовтня 2007 року, з урахуванням відповідних змін та доповнень, та за відповідними договорами, що забезпечують виконання вказаного кредитного договору.

В подальшому, 28 серпня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк», як первісним кредитором, та ТОВ «Факторинг Фінанс», як новим кредитором, укладено договір №1025, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги виконання зобов'язань ТОВ Фірма «Юність» за кредитним договором №22/69/07-КЛТ від 17 жовтня 2007 року, з урахуванням відповідних змін та доповнень, та за відповідними договорами, що забезпечують виконання вказаного кредитного договору; ціну відступлення вказаних прав вимоги сторонами визначено у розмірі 45000000,00 грн.

На підтвердження виконання умов договору №1025 позивачем надано суду відповідні копії акту прийому-передачі документів, які засвідчують права вимоги до ТОВ Фірма «Юність», та платіжного доручення від 28 серпня 2014 року.

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» №51, на підставі якого, з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» від 08 квітня 2015 року №71 до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» внесено зміни, виклавши пункт 2 цього рішення у такій редакції: « 2. Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно.».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» від 03 серпня 2015 року №147 строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» №67 від 11 березня 2015 року, від 11 серпня 2015 року №47 затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори), що є нікчемними згідно зі ст. 38 Закону №4452-VI, зокрема, договір №1025 на підставі п.п. 1-3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

У зв'язку із вищезазначеним, 26 серпня 2015 року уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» надіслано позивачу повідомлення про нікчемність правочинів від 26 серпня 2015 року №7419, яким повідомлено про нікчемність договору №1025.

Незгода позивача із рішенням відповідача, оформленого протоколом №47 від 11 серпня 2015 року, в частині визнання нікчемним договору №1025 зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закон № 4452-VI) встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між цим Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначено частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що забезпечення протягом дії тимчасової адміністрації перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, є обов'язком уповноваженої особи Фонду (ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Отже, дії Уповноваженої особи направлені на виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI та дії щодо повідомлення сторін за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, про нікчемність цих договорів та - застосування наслідків нікчемності договорів, є такими, що закріплені на законодавчому рівні.

Втім, такі дії суб'єкта владних повноважень мають бути вчиненими: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1);

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2);

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору(п. 3).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із витягу з протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» №67 від 11 березня 2015 року, від 11 серпня 2015 року №47, висновок щодо виявлених ознак нікчемності договору №1025, передбачених п.п. 1-3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, ґрунтується на тому, що за умовами договору №1025 ТОВ «Факторинг Фінанс» сплатило ПАТ «Дельта Банк» ціну відступлення у сумі 45000000,00 грн., проте, загальна сума відступлених кредиторських вимог до ТОВ Фірма «Юність» складає 12496652,62 дол. США, що складало 173590676,63 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Матеріали справи свідчать, що ціна договору №1025 погоджена сторонами з урахуванням звіту про незалежну експертну оцінку фінансового активу, складеного 20 червня 2014 року ТОВ «Консалтингова компанія «Бі.Еф.Сі.», згідно якого ринкова вартість фінансового активу - майнових прав вимоги за кредитним договором №22/69/07-КЛТ від 17 жовтня 2007 року, визначена у розмірі 45000000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

В той же час, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Поряд з цим, колегією суддів враховується те, що суду не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень учасників факторингової операції на вказаний звіт, а тому посилання апелянта на те, що даний звіт не є належним доказом у зв'язку з відсутністю рецензії на нього, є безпідставним.

Крім того, відступлене на користь позивача право вимоги до ТОВ Фірма «Юність» за кредитним договором №22/69/07-КЛТ від 17 жовтня 2007 року набуте ПАТ «Дельта Банк» у ПАТ «Кредитпромбанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, за яким ПАТ «Дельта Банк» сплативши купівельну ціну в загальній сумі 34880101,93 грн., набуло право вимоги за вказаним кредитним за невиконаним грошовим зобов'язанням на загальну суму 99885744,39 грн.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк», не будучи первісним кредитором ТОВ Фірма «Юність», здійснило факторингову операцію, викупивши з дисконтом від номіналу заборгованості у ПАТ «Кредитпромбанк» право вимоги до позивальника за 34880101,93 грн. та в подальшому реалізувавши набуте право вимоги позивачу за 45000000,00 грн., отримавши прибуток від такої операції у розмірі 10119898,07 грн.

Враховуючи, що в результаті виконання сторонами договору №1025 були отримані результати - ПАТ «Дельта Банк» отримані кошти, а ТОВ «Факторинг Фінанс» отримано право вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість твердження відповідача щодо безпідставного відчуження майна та/або відмови від власних майнових вимог, оскільки безоплатне відчуження майна та/або відмова від власних майнових вимог не можуть передбачати отримання коштів, як оплату за відчужене майно.

Також, відповідачем, ні суду першої, ні апеляційної інстанції, не було надано належних та достатніх доказів того, що уклавши договір №1025 банк (ПАТ «Дельта Банк») взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Крім того, Окружний адміністративний суд міста Києва вірно звернув увагу на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06 червня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 липня 2016 року, у справі №910/5382/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Факторинг Фінанс», за участю третьої особи - Фонду, про визнання недійсним договору №1025 та зобов'язання вчинити дії у задоволенні позову відмовлено повністю.

Так, вказаним вище рішенням Господарського суду міста Києва встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки ним не доведено наявність обставин з якими закон пов'язує визнання договору №1025 недійсним та наявність підстав нікчемності правочину, які встановлені в ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача, оформленого протоколом №47 від 11 серпня 2015 року, в частині визнання договору №1025 нікчемним, а тому воно підлягає скасуванню.

Стосовно доводів скаржника викладених в апеляційній скарзі щодо непідсудності даної справи адміністративним судам колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

У свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділений відповідними функціями, що визначені частиною другою.

Наведене свідчить про те, що функції Фонду пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень.

Частиною 2 ст. 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що спір, предметом якого являється перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владно-управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави на відповідність законам України та іншим нормативно-правовим актам, підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Щодо доводів апелянта про звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом поза межами встановленого процесуальним законом шестимісячного строку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 5 ст.227 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Як зазначив, Вищий адміністративний суд України, позивачу тільки після отримання копії позовної заяви відповідача до Господарського суду м. Києва стало відомо про порушення його прав, а тому саме червень 2016 року є початком перебігу строку звернення до суду з позовною заявою.

Даний висновок касаційної інстанції відповідно до ч.5 ст.227 КАС України є обов'язковим для суду апеляційної інстанції при розгляді справи після скасування рішення у зв'язку з чим, судова колегія відхиляє доводи апелянта в цій частині.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2017 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Оксененко О.М.