Справа № 803/1031/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року Справа № 803/1031/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача Шостака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання неправомірним рішення засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.03.2017 року №3 та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у 1966 році був призваний на строкову військову службу у Збройні сили СРСР. У період з 22 серпня 1968 року по 03 вересня 1968 року приймав участь у бойових діях по придушенню контрреволюції у Чехословацькій Соціалістичній Республіці в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував завдання по доставці спеціального вантажу на територію ЧССР. Дана обставина підтверджується довідкою наданою центральним архівом МО Російської Федерації від 02 червня 2006 року у відповідь на анкету-запит №244633 від 29.05.2006 року, а також нотаріально завіреною заявою від свідка ОСОБА_2 .

13 лютого 2017 року позивач звернувся до Іваничівського районного військового комісаріату з заявою про визнання його учасником бойових дій, видачу посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку, додавши всі наявні у нього документи, що підтверджують його участь у бойових діях у Чехословацькій Соціалістичній Республіці.

Однак, рішенням засідання комісії Волинського ОВК з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій від 22.03.2017 року №3 ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу учасника бойових, видачі посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку, у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього.

Вважає таку відмову протиправною і просить суд визнати неправомірним рішення засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.03.2017 року №3, зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у поданих до суду письмових запереченнях від 07.09.2017 року №3572 (а.с.33-34) позовних вимог не визнав, посилаючись на наступне. Комісія Волинського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій розглянула звернення ОСОБА_1 , та у відповідності до вимог п.2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII відмовила у задоволенні вимог заявника. Посилаючись на вищевказану норму Закону зазначає, що для визнання учасником бойових дій необхідна наявність двох обов`язкових умов, а саме: перебування у зв`язку з проходженням служби, роботою чи у відрядженні на території держави, де в цей період велися бойові дії; участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Постановою КМУ від 08.02.1994 року №63 затверджено перелік держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, і період бойових дій на їх території, до якого включено Чехословаччину (період бойових дій з 20.08.1968 року по 01.01.1969 року).

Згідно документів поданих позивачем на розгляд комісії Волинського ОВК (архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 20.06.2006 р.) вбачається, щ позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . 22 серпня 1968 року вищевказана військова частина була передислокована на територію ЧССР, де особовий склад виконував завдання по доставці спецвантажу, а 03 вересня 1968 року дана військова частина повернулась до місця постійної дислокації. Однак, жодних доказів, що давали б можливість зробити висновок про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ в період перебування на території ЧССР надано не було, а це є однією з обов`язкових умов для отримання статусу учасника бойових дій. А тому, вважає, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 правомірно було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не прибув, однак у поданих до суду письмових запереченнях розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі обставини у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Іваничівського районного військового комісаріату з заявою в якій просив визнати його учасником бойових дій, видати посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак (а.с.4).

Зазначена заява була мотивована тим, що з 1966 року ОСОБА_1 1946 р.н. проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР на посаді рядового та сержантського складу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с.9а-10). У період з 22 серпня 1968 року по 03 вересня 1968 року приймав участь у бойових діях по придушенню контрреволюції у Чехословацькій Соціалістичній Республіці в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував завдання по доставці спеціального вантажу на територію ЧССР, за що отримав подяку. Вказана обставина підтверджується довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 02 червня 2006 року у відповідь на анкету-запит №244633 від 29.05.2006 року. На підтвердження вищевказаного, позивачем на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 також надано копії військового квитка серії НОМЕР_2 , анкети-запиту №244633 від 29.05.2006 року, пенсійного посвідчення, паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду заяви позивача комісією Волинського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій прийнято рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій, видачі посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку, у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього, про що листом Іваничівського районного військового комісаріату від 18.04.2017 року №207 було повідомлено позивача (а.с.5).

Зазначене рішення комісії викладено у протоколі засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій №3 від 22.03.2017 року (а.с.35).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо встановлення статусу учасника бойових дій, видачі посвідчення учасникам бойових дій та нагрудного знаку регулюються правовими нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав і періодів бойових дій на їх території.

Відповідно до даної постанови Чехословаччина включена до переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, в період з 20 серпня 1968 р. по 1 січня 1969 р.

Таким чином, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що однією з обов`язкових умов для надання позивачу статусу учасника бойових дій є встановлення факту його участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) на території Чехословаччини в період з 20 серпня 1968 р. по 1 січня 1969 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, ІНФОРМАЦІЯ_4 довів правомірність свого рішення з огляду на таке.

Вирішуючи заяву позивача комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 керувалася Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 року №200 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.05.2015 року за №531/26976 (далі Положення).

Відповідно до п. 9 Положення на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Відповідно до п. 11 Положення для розгляду питань, пов`язаних із визнанням громадян учасниками бойових дій, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», комісія приймає рішення на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака "За розмінування"; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

У підпункті 2 пункту 11 Положення вказано, що підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи: для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії:

- рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження;

- витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження;

- копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Відповідно до п.12 Положення за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на розгляд комісії Волинського ОВК з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій були надані слідуючі документи: довідка Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 02 червня 2006 року, копія військового квитка та копія пенсійного посвідчення.

Однак, комісією Волинського ОВК з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій винесено рішення про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього.

Як вбачається з довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 02 червня 2006 року ОСОБА_1 у період з 15 червня 1966 року по 12 червня 1969 проходив строкову військову службу у Збройних силах України в військовій частині НОМЕР_1 , що також підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 . У період з 22 серпня 1968 року по 03 вересня 1968 року позивач у складі військової частини НОМЕР_1 був відкомандирований на територію Чехословаччини, де виконував завдання по доставці спеціального вантажу на територію ЧССР. Наказом Міністра оборони СРСР №242 від 17.10.1968 р. за відмінне виконання завдання всьому особовому складу, що брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку по захисту соціалістичних завоювань в Чехословаччині оголошена подяка (а.с. 6).

Таким чином, надані позивачем на розгляд комісії Волинського ОВК документи підтверджують лише факт перебування позивача у складі військової частини НОМЕР_1 яка була відкомандирована на територію Чехословаччини, для виконання завдання по доставці спеціального вантажу на територію ЧССР, однак не підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ в період перебування на території ЧССР, а це є однією з обов`язкових умов для отримання статусу учасника бойових дій. Для надання статусу учасника бойових дій необхідно документально підтвердити не тільки факт перебування на території Чехословаччини, але й факт безпосередньої участі у бойових діях.

Пунктом 12 Положення, затвердженого наказом МО України від 07.05.2015 року №200, передбачено, що за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Суд не бере до уваги наявну у матеріалах справи нотаріально завірену заяву свідка ОСОБА_2 , оскільки вона не була надана на розгляд комісії Волинського ОВК при поданні позивачем заяви 13.02.2017 року (а.с.7).

За приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту його участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) на території Чехословаччини в період з 20 серпня 1968 року по 1 січня 1969 року.

Враховуючи те, що позивач на розгляд комісії Волинського ОВК не надав доказів про те, що безпосередньо брав участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ, а також те, що про участь позивача в бойових діях немає даних і в архівній довідці Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 02 червня 2006 року, суд вважає, що комісією при прийнятті рішення про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій повністю дотримано вимоги чинного законодавства.

Разом з тим, суд зазначає, що видача посвідчення учасника бойових дій здійснюється через районні (міські) військові комісаріати на підставі рішення комісії. Відтак, видача посвідчення учасника бойових дій неможлива без рішення комісії про встановлення статусу учасника бойових дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 13 вересня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук