Справа № 409/1410/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Третяк О.Г.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року справа №409/1410/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-дповідача: Шишова О.О. суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 р. у справі № 409/1410/17 (головуючий І інстанції Третяк О.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, перерахувати пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, апелянт, Управління) в якому просив суд визнати дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області у відмові у перерахуванні пенсії позивачу, як народному депутату України з урахуванням 80 відсотків від заробітної плати працюючого нині народного депутат України голови підкомітету, яку він обіймав, неправомірними та зобов'язати відповідача, Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області перерахувати та виплатити позивачу раніше призначену пенсію як народному депутату України в розмірі 80 відсотків від заробітної плати працюючого нині народного депутат України голови підкомітету, яку він обіймав, яка складає на теперішній час 17547,38 гри., починаючи з 15 квітня 2016 року без обмеження граничного розміру пенсії, у відповідності до ст. 20 п. 12 Закону України «Про статус народного депутата».

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, перерахувати пенсію - задоволено в повному обсязі.

Визнано дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області у відмові у перерахуванні пенсії позивачу, як народному депутату України з урахуванням 80 відсотків від заробітної плати працюючого нині народного депутат України голови підкомітету, яку він обіймав, неправомірними.

Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 раніше призначену пенсію як народному депутату України в розмірі 80 відсотків від заробітної плати працюючого нині народного депутат України, голови підкомітету, яку він обіймав, яка складає на теперішній час 17547,38 гри., починаючи з 15 квітня 2016 року без обмеження граничного розміру пенсії, у відповідності до ст. 20 п. 12 Закону України «Про статус народного депутата».

Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області надати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання чинності судового рішення.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії положення ст.37-1 Закону N 3723-XII вже втратили чинність, тому в Управління Пнесійного фонду були відсутні підстави для їх застосування.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Частиною 8 ст.183-2 КАС України передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5-6). Згідно копії пенсійного посвідчення позивач є пенсіонером по інвалідності (а.с.7) та йому призначена пенсія як інваліду відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України» з 24 лютого 2015 року.

Згідно копії заяви від 23.06.2017 року позивач звертався до відповідач з приводу перерахунку пенсії (а.с.8). Згідно листа керівника апарату Верховної Ради України від 25.04.2017 року розмір заробітної плати народного депутата - голови підкомітету становить 17 547,38 гривень (а.с.9).

Рішенням від 05.07.2017 № 9/Г-14 відповідач відмовив в перерахунку пенсії позивача по заробітній платі з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ, відповідно до якого з 01.06.2015 норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону № 3723-ХІІ, скасовані, а тому з 01.06.2015 раніше призначені пенсії не перераховуються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийняв рішення в порядку скороченого провадження без його обґрунтування.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову помилковим, виходячи з наступного.

Позивач з яким погодився с3д першої інстанції послався на вимоги ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України» відповідно якої позивач вважав, що відповідач повинен перерахувати йому пенсію виходячи з 80 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України.

Однак п.5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 № 213-VIIІ, визначає, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів". "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу". "Про Національний банк України". "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIIІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIIІ), який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України".

При цьому слід зазначити, що Законом України від 10.12.2015 № 889-VІІІ "Про державну службу" (набрав чинності з 01.05.2016, далі - Закон № 889-VІІІ) визнано Закон № 3723-ХІІ таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, ст.ст. 37, 37-1 Закону № 3723-ХІІ, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, з 01.05.2016 втратили чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Навпаки, в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому Закони № 76-VII, № 213-VIIІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням п. 10, 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VІІІ, якими на теперішній час регулюється порядок первинного призначення пенсій державним службовцям, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, пенсія призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Як наслідок, можливість перерахунку пенсії позивачу з урахуванням загального проценту розрахунку пенсії 80% від суми заробітної плати (в тому числі з урахуванням надбавок і доплат до посадового окладу, зазначених у довідці №9-1-12/1217 від 15.12.2014 а.с.10), суд вважає безпідставним.

Стосовно не проведення Управлінням перерахунку пенсії позивачу на підставі нормативних документів, які втратили чинність, колегія суддів наголошує наступне: у мотивувальній частині Рішення від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно є практика, коли наступний в часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Тобто, на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії положення ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ вже втратили чинність, тому в Управлінні відсутні підстави для їх застосування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних виплат. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

В апеляційній скарзі позивач посилався на практику Верховного суду України щодо розмежування понять призначення та перерахунку пенсії.

З цього питання колегія суддів зазначає, що відповідно до постанов Верховного суду України від 10.12.2013 № 21-348а13, 21-420а13, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ прийшла до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії; внесені Законом № 3668-VI зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим в разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч.ч. 13 та 18 ст. 50 Закону № 1789-ХІІ.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Проте, таке посилання позивача на аналогічність цієї справи зі справами від 10 грудня 2013, № 21-348а13, 21-420а13, розглянутими Верховним Судом України не є обґрунтованим.

На час виникнення цього спору (в тому числі звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) норми Закону № 1789-ХІІ, які регулювали перерахунок пенсії, втратили чинність. Більш того, Законом України від 28.12.2014 № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VІІІ) положення частини вісімнадцятої Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції:

"Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Тобто, законодавство щодо перерахунку пенсії, яким керувався Верховний Суд України при ухваленні постанови від 10 грудня 2013 року, на час розгляду нинішньої справи було змінено, в той час як підставою для задоволення позову в означеній постанові Верховного Суду України було саме те, що норми стосовно перерахунку пенсії змін не зазнали.

Таким чином, до правовідносин, які виникли в цій справі, неможливо застосувати правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року в справах № № 21-348а13, 21-420а13.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, Міністра соціальної політики України, його першого заступника та заступника, наказами Фонду та постановами правління Фонду, дорученнями Голови правління Фонду, актами органів місцевого самоврядування та наказами головного управління ПФУ в Донецькій області, Положенням про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах а також в об'єднаних управліннях, затвердженим постановою правління ПФУ № 28-2 від 22.12.2014.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів прийшла до такого висновку, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії положення ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ вже втратили чинність, тому в Управлінні відсутні підстави для їх застосування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову. Відтак, постанова місцевого суду підлягає скасуванню у відповідності до приписів п.4 ч.1 ст. 202 КАС України з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 р. у справі № 409/1410/17 - задовольнити.

Постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 р. у справі № 409/1410/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, перерахувати пенсію - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду постанови, прийнятої у скороченому провадженні, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов