Справа № 629/1683/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 р.Справа № 629/1683/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю представника відповідача Марченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.07.2017р. по справі № 629/1683/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек Ірини Анатоліївни

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек Ірини Анатоліївни, в якому просив суд скасувати постанову головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек Ірини Анатоліївни № 121-П від 04.05.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідачем було винесено Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 396 Пр від 29.09.2016 року, в якому вимагалося усунути виявлені за результатами позапланової перевірки недоліки в термін до 29.12.2016 року проте припис не містив вказівки яким саме чином необхідно усунути виявлені порушення, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до господарського суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, проте в задоволенні позову позивачу було відмовлено; вважає, що вчинив усіх можливих дій для виконання припису № 396 Пр від 29.09.2016 року.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.07.2017 року у справі № 629/1683/17 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек Ірини Анатоліївни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі та у межах своїх повноважень, з урахуванням невиконання припису про усунення недоліків, який позивачем не оскаржувався, у зв'язку з чим просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, на підставі звернення СВ Близнюківського ВП ГУНП у Харківській області від 05.09.2016р. № 2532/119-70/24-2016, відповідачем було проведено перевірку на об'єкті будівництва "Нежитлові будівлі за адресою: Харківська область, Близнюківський район, смт Близнюки, в'їзд Механізаторів, 1/1" (далі - об'єкти).

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_2 виконані будівельні роботи з будівництва складського приміщення та вагової без відповідного документу, що дає право виконувати будівельні роботи та здійснюється експлуатація об'єктів без прийняття їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.09.2016р. № 396 А, Протокол про адміністративне правопорушення від 29.09.2016р., та Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 396 Пр від 29.09.2016р., які позивач підписав та отримав особисто (а.с.11).

Постановою від 11.10.2016р. № 396-П на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 12 КУпАП (а.с.12).

Як встановлено з матеріалів справи, Припис позивачем не оскаржений, з заявою до Департаменту про роз'яснення способу виконання припису позивач не звертався.

21.04.2017р. відповідачем у присутності позивача було проведено перевірку виконання позивачем вимог Припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 396 Пр від 29.09.2016р. За результатами перевірки встановлено, що позивачем не виконано вимоги зазначеного Припису, в зв'язку з чим відповідачем складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.04.2017р. № 121-А, Протокол про адміністративне правопорушення від 21.04.2017р., які позивач підписав та отримав особисто (а.с. 7-10).

Постановою від 04.05.2017р. № 121-П, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-42 ч. 1 КУпАП (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії посадових осіб Інспекції при проведенні перевірки на об'єкті Близнюківський район, смт.Близнюки, в'їзд Механізаторів, 1/1 та при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення повністю відповідають нормам чинного законодавства, здійснені у межах та у спосіб, передбачений законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбаче них статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

У випадку прийняття рішення щодо створення нових об'єктів або реконструкції існуючих об'єктів замовнику (суб'єкту містобудування) необхідно буде отримати право на виконання будівельних робіт у відповідності до вимог статей 34 та 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт (далі - Порядок), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.

Позивач при створенні вказаного об'єкта архітектури не отримав відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (нормативно правого акту, який діяв на момент виконання будівельних робіт)

Ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачає відповідальність за здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Також вказані будівельні роботи проводились без належно затвердженої та погодженої проектної документації, що є порушенням ст.ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 9.1 ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Статтею 27 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що замовники (забудовники) та підрядники під час створення об'єкта архітектури зобов'язані забезпечувати будівництво об'єктів архітектури згідно з робочою документацією.

Згідно із п. 9.1 ДБН А.2.2-3:2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» - проектна документація погоджуються з місцевими органами містобудування та архітектури відповідно до місцевих правил забудови відносно архітектурно-планувальних рішень, розміщення, раціонального використання наміченої для відведення території, відповідності передбачених рішень вимогам архітектурно-планувального завдання, містобудівній документації.

Відповідно до приписів ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, самовільне будівництво об'єктів здійснювалося позивачем з порушенням існуючих правил та норм у сфері архітектурно-будівельної діяльності.

Щодо посилань позивача на те, що виконати вимоги Припису можливо лише шляхом визнання за ним права власності у судовому порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неможливо виконати вимоги Припису, визнавши право власності на об'єкти у судовому порядку.

Так, виходячи з роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р., проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим, позивачем вчинено грубе (істотне) порушення державних будівельних норм (ДБН А.2.2-3-2004). Усунути таке порушення шляхом перебудови є неможливим, в зв'язку з чим і відповідно збереження такої будівлі, а тим більше оформлення права власності суперечитиме чинному законодавству. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно із абз. 7 п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Оскільки земельна ділянка була відведена позивачу для ведення особистого селянського господарства, будівництво нежитлових будівель на зазначеній земельній ділянці не відповідає вимогам ст. 22 Земельного Кодексу України.

Аналогічна позиція висловлена у рішенні Апеляційного суду Харківської області від 27.02.2017р., яким скасовано рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 29.12.2016р.

Щодо звернення ОСОБА_2 до Департаменту з наміром введення об'єкту в експлуатацію, колегія суддів зазначає, що заява, яка надійшла до Департаменту 16.11.2016 року, оформлена не у відповідності до норм чинного (на той час) законодавства, про що позивачу була надана мотивована відповідь від 13.12.2016 №1020-5396. Також, слід звернути увагу, що дії ОСОБА_2 були направлені не на реальні заходи щодо введення об'єкта в експлуатацію та усунення порушень, а на визнання права власності в обхід встановленому законодавством порядку, про що зазначено в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 27.02.2017 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності (а.с. 15-16 ).

Щодо твердження позивача про накладення стягнення поза межами передбачених законодавством строків, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Правопорушення у вигляді експлуатації об'єкта без його введення в експлуатацію є триваючим, пов'язане з безперервним невиконанням встановлених законом правил і регламентованих законодавством обов'язків, факт притягнення до відповідальності не звільняє позивача від виконання обов'язку щодо припинення порушення та введення об'єкта в експлуатацію, не свідчить про правомірність експлуатації позивачем цього об'єкта на момент перевірки, не є підставою для звільнення від відповідальності у разі встановлення факту такого порушення в подальшому.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.03.2015р. у справі № К/800/25103/14.

Враховуючи, що невиконання позивачем вимог Припису встановлено під час перевірки, яка відбувалася 21.04.2017р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративне стягнення накладено на нього у відповідності до вимог ст. 38 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова відповідає нормам чинного законодавства, винесена у межах та у спосіб, передбачений законодавством, в зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Лебединського районного суду Сумської області від 27.06.2017 року у справі № 580/816/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.07.2017р. по справі № 629/1683/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 18.09.2017 р.