Справа № 813/2618/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9015/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником - адвокатом Прімєровою Наталією Григорівною на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про стягнення недорахованої частини заробітної плати (премії),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова (далі - Управління) з вимогами про стягнення недорахованої частини заробітної плати (премії).

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що у вересні 2015 року позивач належно виконувала свої посадові обов'язки, дотримувалась виконавської та трудової дисципліни. Протягом усього періоду її роботи в управлінні позивач жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, жодного разу її не було позбавлено премії за неналежне виконання своїх службових обов'язків, за весь час роботи в управлінні Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (протягом 16 років) в позивача не було конфліктів із співробітниками та громадянами, які звертаються в управління за призначенням їм пенсій та наданням роз'яснень законодавства щодо пенсійних виплат. Позивач вважає, що її незаконно, без будь-яких підстав позбавили премії за вересень 2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленою постановою суду, стороною позивача подано апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тотожними доводами, що і позовні вимоги, при тому зазначаючи, що суд першої інстанції вирішив дану справу "формально", не з'ясувавши усіх обставин справи, а ті висновки, які викладені у оскаржуваній постанові, не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, у своєму позові та в судовому засіданні позивач неодноразово наголошувала на тому, що відповідач не ознайомив її із наказом № 66-о від 29.09.2015, тому позивач не мав можливості оскаржувати даний наказ. Суд першої інстанції взагалі не досліджував оригінал примірника наказу № 66-о від 29.09.2015, не переконався чи с на оригіналі наказу розписка позивача про ознайомлення з ним, не з'ясував чи копія наказу направлялася позивачу, оскільки в матеріалах справи знаходиться лише витяг з наказу № 66-о від 29.09.2015 „Про преміювання" з пунктом 2. Тому вважає, що оскільки відповідачем було оформлено наказ із порушенням вимог Інструкції № 1242, без зазначення підстав його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо), а також без попереднього отримання письмових пояснень позивача, який є державним службовцем, без ознайомлення позивача із змістом наказу, без направлення позивачу копії даного наказу, тому даний наказ є недійсним з моменту його прийняття в тій частині, що стосується позивача й не породжує жодних правових наслідків та не є доказом по справі. Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції в оскаржуваній постанові не наведено вищевказаних обставин справи, не зазначено про усі докази, які подавалися сторонами, відсутнє на них посилання, не наведено мотивів неврахування окремих доказів, що свідчить про незаконність прийнятого рішення суду першої інстанції.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно подання заступника начальника Личаківського управління Пенсійного фонду України м.Львова Бесаги О.М. за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, некоректне роз'яснення законодавства щодо пенсійних виплат пенсіонеру ОСОБА_5 пропонувалось депреміювати за вересень місяць 2015 року начальника відділу обслуговування громадян ОСОБА_2

Наказом від 29 вересня 2015 року №66-о за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, некоректне роз'яснення законодавства щодо пенсійних виплат депремійовано за вересень місяць 2015 року ОСОБА_2

Не погодившись з тим, що позивача позбавили премії за вересень 2015 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача недорахованої частини заробітної плати (премії).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи ОСОБА_2 щодо її незаконного позбавлення премії за вересень 2015 року не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, звертаючи увагу на встановлені обставини у справі та норми права, що врегульовують дані правовідносини.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» унормовано, що структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інші заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

На час виникнення спірних правовідносин умови оплати праці державних службовців визначалися Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 № 268 (далі - Постанова №268). Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Згідно абз. 2 пп. 1 "в" пункту 2 Постанови №268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років; керівним працівникам і спеціалістам департаментів, управлінь, відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи); керівним працівникам і спеціалістам структурних підрозділів органів Державної фіскальної служби, які забезпечують адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, протидію контрабанді та порушенню митних правил, особам начальницького складу податкової міліції, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування кримінальних правопорушень; керівним працівникам і слідчим органів внутрішніх справ, посади яких віднесені до відповідних категорій посад державних службовців і які здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років.

Преміювання працівників здійснювати відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу (підпункту 2 пункту 2 Постанови №268).

Постановою правління Пенсійного фонду України № 4-7 від 12.04.2006 затверджено Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Пенсійного фонду України та його органів, згідно пп. 1.2 п. 1 якого преміювання працівників проводиться за результатами роботи за місяць відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат.

Судом першої встановлено, що наказ управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова від 29.09.2015 № 66-о «Про преміювання», яким депремійовано за вересень місяць 2015 року ОСОБА_2, на час розгляду справи не визнаний протиправним та не скасований.

Враховуючи встановлене, колегія суддів приходить до переконання про правильність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідач не мав права наказом про преміювання депреміювати її, оскільки згідно п. 4.4. Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Пенсійного фонду України та його органів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 4-7 від 12.04.2006, рішення про зменшення (збільшення) розміру премії або позбавлення премії у відсотках та/або в абсолютних розмірах по конкретних працівниках зазначається в окремих пунктах наказу про преміювання з обов'язковим зазначенням обставин, які стали причиною прийняття такого рішення.

Стосовно доводів апелянта, що судом першої інстанції не досліджено усіх аргументів, наведених у позові, суд апеляційної інстанції зазначає, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. Такі висновки викладені у рішенні в справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року Європейським Судом з прав людини.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником - адвокатом Прімєровою Наталією Григорівною, залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 813/2618/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 12.09.2017р.