Справа № 335/9385/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9385/17 2-а/335/431/2017
(в порядку скороченого провадження)
4 вересня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.
В обґрунтування позову зазначала, що з 19 серпня 2009 р. вона перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та їй була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Виплата пенсії за вислугу років їй не здійснювалася, оскільки з 25.08.2009 року вона знов почала працювати далі на посаді працівника освіти де і працює по теперішній час.
Відповідачем була призначена пенсія позивачу з 10.09.2016 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. Виконавши постанову суду, якою було остаточно вирішено спірне питання первинного призначення пенсії за віком, відповідач не виконав умови п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень та ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
21.06.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення на підставі п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та проведення розрахунку пенсії з урахуванням ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Проте, листом від 26.06.2017 року № 183/М-9 їй було відмовлено у виплаті зазначеної грошової допомоги та у розрахунку пенсії з урахуванням ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що їй була призначена пенсія за вислугу років з 19.08.2009 року, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують право на належне пенсійне забезпечення, позивач просила суд визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в підвищенні розміру пенсії за віком відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та у виплаті їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до вимог п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя підвищити ОСОБА_1 розмір пенсії за віком відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та провести відповідні виплати з 01.04.2017 року з урахуванням здійснених за цей період виплат та виплатити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій на день її призначення відповідно до вимог п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; стягнути з Державного бюджету України понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою судді від 11.08.2017 року у справі відкрито скорочене провадження.
28.08.2017 року до суду надійшли письмові заперечення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжяпроти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 серпня 2009 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з цього часу їй була призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Виплата пенсії позивачу не здійснювалася, оскільки з 25.09.2009 року вона продовжила працювати на посаді працівника освіти, що не заперечується відповідачем у справі.
Відповідно до особистої заяви від 26.09.2016 року № 857 та наданих документів позивача було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV з 21.09.2016 року.
21.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення на підставі п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та проведення розрахунку пенсії з урахуванням ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Листом від 26.06.2017 року № 183/М-9 їй було відмовлено у виплаті зазначеної грошової допомоги та у розрахунку пенсії з урахуванням ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що їй вже була призначена пенсія за вислугу років з 19.08.2009 року, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За таких обставин, судом встановлено, що фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Як передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для виплати позивачці грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується із досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу (30 років для жінок), вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
При цьому, право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі вказаного Закону, а не призначення пенсії в минулому.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та має страховий стаж понад 30 років.
Також судом встановлено, що як на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком так і раніше позивач не отримувала будь-якого іншого виду пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, відмовивши ОСОБА_1 у виплаті вказаної грошової допомоги, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим такі його дії слід визнати протиправними та зобовязати його призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Щодо позовних вимог про зобовязання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону № 1058, суд вказує на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону № 1058 жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.
Статтею 26 Закону № 1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Позивач як така, що народилась 19.08.1959 р., досягла права на пенсію за віком за Законом № 1058 у віці 58 років, проте на час призначення пенсії за віком не досягла 60-річного віку, у звязку з чим має право на отримання підвищення, встановленого ч. 3 ст. 29 Закону № 1058.
З огляду на викладені вище обставини суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Оскільки позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які задоволені судом, враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у підвищенні розміру пенсії за віком відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та у виплаті їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до вимог п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя підвищити ОСОБА_1 розмір пенсії за віком відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та провести відповідні виплати з 01.04.2017 року з урахуванням здійснених за цей період виплат та виплатити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій на день її призначення відповідно до вимог п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 4 вересня 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова