Справа № 750/4287/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4287/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Літвіної Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - позивач) звернулося до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення (списання) з позивача витрат у сумі 7 170, 35 грн. та стягнення вказаних коштів на його рахунок.

Деснянський районний суд міста Чернігова своєю постановою від 13 липня 2017 року адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні у відповідача знаходиться виконавчий лист Деснянського районного суду міста Чернігова № 750/10140/16-а про зобов'язання позивача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 80 % місячного заробітку державного службовця, починаючи з 01.09.2016 року, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року та на підставі довідки № 01-08/147 від 08.09.2016 року, виданої Головним управлінням статистки у Чернігівській області.

14.02.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа та запропоновано позивачеві, як боржнику у виконавчому провадженні, виконати судове рішення протягом 10 робочих днів. Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 6 400 грн. (а. с. 7).

12.04.2017 року начальником відділу було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме у постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2017 року виправлено суму виконавчого збору з 6 400 грн. на 12 800 грн., яку необхідно було стягнути з позивача.

18.04.2017 року відповідачем, на підставі платіжного доручення за № 113514455, списано з рахунку № НОМЕР_1, відкритому в Чернігівській філії АТ «Державний ощадний банк України», суму коштів в розмірі 7 170, 35 грн. по примусовому виконанні виконавчого листа № 750/10140/16-а від 03.02.2017 року.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною третьою статті 27 Закону встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Рішення про стягнення виконавчого збору виконується в межах виконавчого провадження, при цьому Закон не містить норм, які передбачають необхідність відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в межах основного виконавчого провадження, а тому відповідачем не порушено процедуру стягнення виконавчого збору, встановлену Законом.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач не мав права стягувати виконавчий збір з рахунку № НОМЕР_1, оскільки на нього поширюються вимоги ч. 2 ст. 73 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме, заборонено нецільове використання коштів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки дана заборона стосується пенсійних органів, а не як в даному випадку органів виконавчої служби.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в силу положень частини другої статті 6 Закону, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства, можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними.

Як убачається з матеріалів справи, рахунок № НОМЕР_1, з якого відповідачем списано кошти, обслуговується в Чернігівській філії АТ «Державний ощадний банк України». На цьому рахунку зберігаються кошти, які не включаються до складу Державного бюджету України. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта про те, що в даному випадку органи казначейства України повинні були виконувати рішення відповідача про списання коштів з рахунку № НОМЕР_1, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія статті 6 Закону.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як правильно зазначив суд першої інстанції, 17.11.2016 року відповідач письмово звертався до позивача з вимогою надати інформацію про те, з якого саме рахунку можливо списання коштів виконавчого збору. Втім, позивач відмовився надавати вказану інформацію, посилаючись на те, що стягнення цих коштів не належить до компетенції відповідача. Таким чином, позивач як боржник по виконавчому провадженню свідомо відмовився від співпраці з відповідачем і, в такій спосіб, вчинив умисні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню рішення про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим провадженням № 53409114 в частині стягнення виконавчого збору та постанова про виправлення помилки у процесуальному документі від 12.04.2017 року в даному виконавчому провадженні боржником - Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України не оскаржувалися.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши всі матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем в адміністративному позові доводи і надані докази свідчать про безпідставність заявлених вимог, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Літвіна Н. М.