Справа № 805/2576/17-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 р. Справа №805/2576/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15-00

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Арестової Л.В., при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Центральних ремонтно-механічних майстерень Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу в особі Центральних ремонтно-механічних майстерень Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 10.04.2017 року № Ю-11-23 у сумі 678 603,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

16 травня 2017 року позивач отримав поштою спірну вимогу. Зауважень стосовно сум нарахованих відповідачем зобовязань з єдиного соціального внеску (ЄСВ) у позові не викладено, але спірну вимогу товариство вважає протиправною, враховуючи наступне.

Вказаний документ містить вимогу щодо сплати товариством недоїмки, штрафу та пені з ЄСВ. Враховуючи приписи п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № 2464-VI, підприємство є звільненим від виконання своїх обовязків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як зареєстроване у м. Покровськ, а фактично знаходиться у м. Донецьк, які, у свою чергу, належать до території проведення антитерористичної операції (АТО). Настання форс-мажорних обставин для підприємства засвідчено сертифікатами № № 1735, 1736.

Позивачем зазначено, що вимога № Ю-11-23 від 10.04.2017 року містить заборгованість у розмірі 5 163 339,32 грн., яка виникла станом на 31.03.2017 року, і включає в себе також суми, раніше зазначені в попередніх вимогах, які станом на день розгляду справи скасовані. Тому, враховуючи факт, що суми недоїмки, які виникли до січня 2017 року, фактично скасовано постановами Донецького окружного адміністративного суду, позивач просить скасувати вимогу у сумі недоїмки за період січень-лютий 2017 р. у розмірі 458 441,14 грн., штраф у розмірі 30 035,88 грн. та пеню 190 126,06 грн. На підставі наведеного позивач просить суд визнати спірну вимогу протиправною та скасувати її.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, через ввідділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про розгляд справ без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову про скасування вимоги про сплату боргу недоїмки ГУ ДФС у Донецькій області від 10.04.2017 р. № Ю-11-23 в частині нарахування недоїмки у сумі 678 603,08 грн., з підстав того, що позивач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від фінансового стану, як того вимагає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року. Платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Відповідні платежі позивачем не здійснювали у строк, встановлений законом, у звязку з чим з картки платника податків вбачається наявність заборгованості, що визначена у спірній вимозі. Відповідач щодо посилань позивача на п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зауважив, що у період з 5 листопада 2014 року по 18 грудня 2015 року зона АТО не була визначена, а отже застосування вказаного пункту до спірного періоду у цій частині не є можливим. Крім цього, відповідач зазначив, що п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" включено до цього Закону нормою Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, яка з 1 січня 2016 року втратила чинність, а, отже, втратив чинність і п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Також відповідач зазначає, що п. 7 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено, що сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема у разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобовязання зі сплати єдиного внеску. Вважає, що платником не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору), щодо звільнення від виконання обовязків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464, тому вважає, що спірна вимога прийнята у відповідності до законодавства.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, зареєстроване в якості юридичної особи за кодом , місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лібкнехта, 117 а, що вбачається з відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщених в безкоштовному доступі на сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Центральні ремонтно-механічні майстерні є відокремленим підрозділом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу без права юридичної особи, місцезнаходження: 85300, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Захисників України, 11, обліковується за кодом ЄДРПОУ ВП 35397895.

10 квітня 2017 року відповідачем сформовано вимогу № Ю-11-23 про сплату позивачем заборгованості з єдиного соціального внеску в сумі 5 163 339,32 грн., яка виникла станом на 31.03.2017 року, до складу якої входить: недоїмка з ЄВС у сумі за січень-лютий 2017 року у розмірі 458 441,14 грн., штраф у сумі 30 035,88 грн., пеня у сумі 190 126,06 грн. (а.с. 7).

Позивач не погодившись із вимогою скористався досудовим порядком врегулювання спору, під час якого скарги позивача задоволені не були, а спірна вимога залишена без змін. Так, 19 червня 2017 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 13096/6/99-99-11-02-02-25, яким скаргу позивача на спірну вимогу залишено без задоволення, а вимогу без змін (а.с. 8-9).

Не погодившись зі спірною вимогою позивач 13 липня 2017 року у строк, передбачений ч. 4 ст. 99 КАС України, звернувся до суду із даним позовом, про що свідчить відбиток поштового відправлення на конверті (а.с. 3-5, 29).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, крім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Як вбачається з матеріалів справи, визначена у спірній вимозі сума боргу з єдиного внеску у розмірі 5 163 339,32 грн. (яка складається з недоїмки в розмірі 4 943 177,38 грн, що виникла у березні 2015 року-березні 2017 року, штрафу у розмірі 30 035,88 грн. та пені в розмірі 190 126,06 грн.), виникла за позивачем у звязку із несплатою останнім в строк, визначений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, нарахувань є ЄСВ за лютий 2015 року - лютий 2017 року (а.с. 45-46).

Щодо недоїмки, яка виникла у період з березня 2015 року по січень 2017 року (нарахування з ЄСВ з лютого 2015 року по грудень 2016 року), позивач зазначає, що відповідачем вже приймались вимоги за попередні періоди стосовно неї, які скасовані постановами Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року по справі № 805/250/16-а; від 05.07.2016 р. по справі № 805/1588/16-а; від 27.09.2016 року по справі № 805/1677/16-а; від 03.08.2016 р. по справі № 805/1845/16-а; від 07.11.2016 р. по справі № 805/2831/16-а; від 21.12.2016 р. по справі № 805/3796/16-а; від 01.02.2017 р. по справі № 805/4377/16-а; від 01.02.2017 р. по справі № 805/4705/16-а; від 26.04.3017 р. по справі № 805/1189/17-а; від 18.04.2017 р. по справі № 805/1188/17-а; від 11.05.2017 р. по справі № 805/1345/17-а; від 29.06.2017 р. по справі № 805/2007/17-а.

На підставі зазначеного в межах даного спору позивачем не оскаржується вимога в частині недоїмки за період з березня 2015 року по січень 2017 року.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність вимоги в частині недоїмки за лютий-березень 2017 року (нарахування з ЄСВ за січень-лютий 2017 року) у розмірі 458 441,14 грн., штрафу у розмірі 30 035,88 грн. та пені у розмірі 190 126,06 грн. (в загальній сумі 678 603,08 грн.).

Суд зазначає, що згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Красноармійськ (після перейменування м. Покровськ), де зареєстрований відокремлений підрозділ позивача, та м. Маріуполь, де зареєстрована юридична особа позивача та здійснює свої повноваження відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших є м. Красноармійськ (м. Покровськ) та м. Маріуполь.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Аналізуючи наведене, а також беручи до уваги факт прийняття 2 грудня 2015 року Розпорядження № 1275-р, суд дійшов висновку, що станом на час прийняття спірної вимоги факт знаходження у спірний період населених пунктів м. Красноармійськ (м. Покровськ) та м. Маріуполь, на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим, чим спростовуються заперечення відповідача з цього приводу.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться/проводилась антитерористична операція - звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. При цьому, достатньою підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем направлено заяви від 05.11.2014 року за № 2038 (а.с. 10) до Межрегіонального Головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників та від 28 січня 2016 року № 59 (а.с. 13) до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про звільнення його від сплати ЄСВ відповідно до ст. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» до закінчення антитерористичної операції, у відповідь на що отримав відмови у задоволенні заяв (а.с. 11, 14).

Стосовно тверджень відповідача щодо неналежності сертифікатів, суд зауважує, що приписами п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не вимагається надання будь-якого сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення платника від сплати ЄСВ необхідним є подання до органу фіскальної служби лише заяви, складеної в довільній формі. Посилання у вказаному пункті на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом, стосується лише здійснення самої процедури/порядку списання недоїмки (питання щодо чого у межах даної справи не вирішується). У свою чергу підтвердженням існування підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до контролюючого органу.

Разом із цим, як встановлено під час розгляду справи, КП «Компанія «Вода Донбасу» (м. Донецьк, вул. Артема, 85) отримано Сертифікат (висновок) № 1735 за вих. № 5270/05-4 від 25 листопада 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили (а.с. 25), відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити було неможливо. Також наявним в позивача є аналогічний Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України № 1736 за вихідним № 5268/05-4 від 04.09.2014 р. про настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України із засвідченням обставин непереборної сили також з 10 червня 2014 року (а.с. 25-26).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ зазначений пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на підставі Закону України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію "9-4", а не "9-3".

А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи п. 9-4 Закону № 2464-VI не виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи), а тому є чинними.

Суд зауважує, що чинна редакція Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI містить п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень. Відповідно до преамбули Закону № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Таким чином, станом на час розгляду справи, на час прийняття спірної вимоги, приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, - чинні, у звязку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідача з цього приводу.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем при формуванні спірної вимоги та направленні її позивачу всупереч приписам абз. 4 п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI проігноровано заяви позивача про звільнення його від виконання обовязків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

Таким чином, спірна вимога в частині зобовязання відокремленого підрозділу позивача сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 458 441,14 грн. (що включає нарахування з ЄСВ за січень-лютий 2017 року, тобто, за період, який виник після початку проведення) - є протиправною.

Вирішуючи питання правомірності спірної вимоги в частині зобовязання відокремленого підрозділу позивача сплатити штрафу у сумі 30 035,88 грн. та пеню у сумі 190 126,06 грн. суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, суми штрафу та пені до спірної вимоги включені на підставі рішення Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФСу Донецькій області від 26 вересня 2016 року № НОМЕР_1 (а.с. 68).

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із відповідним позовом. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі № 805/127/17-а рішення Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 26.09.2016 року № НОМЕР_1 скасовано. Постанова суду набрало законної сили 10.05.2017 року.

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, до сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства, у вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними інформаційної системи органу доходів і зборів включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.

Враховуючи, що рішення контролюючого органу про застосування штрафу у сумі 30 035,88 грн. та пені у сумі 190 126,06 грн скасовано постановою суду, яка набрала законної сили, суми штрафу та пені не були узгоджені, отже, до спірної вимоги їх включено безпідставно.

Крім цього, відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у п. 9-4 цього Закону, не застосовуються.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про протиправність вимоги відповідача від 10 квітня 2017 року № Ю-11-23 в частині застосування до позивача штрафу та пені також.

Крім іншого, суд також не погоджується із доводами відповідача щодо правомірності спірної вимоги з підстав того, що її прийняття є обовязком податкового органу у разі виявлення ним своєчасно несплачених особою сум ЄСВ, враховуючи наступне.

За положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Саме згідно з приписами п. 1 ч. 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У той же час, п. 2 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку платника щодо сплати ЄСВ у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО виключає можливість складання відповідачем спірної вимоги та направлення її позивачу.

Крім цього, приймаючи таку вимогу та направляючи її для виконання платнику ЄСВ, звільненому від виконання обов'язків щодо сплати цього внеску, від останнього фактично вимагається виконати дії, від виконання яких його звільнено.

Зокрема, у відповідності до норм ст. 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі неузгодження платником внеску з органом доходів і зборів заборгованості з єдиного внеску платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто, така вимога може бути пред'явлена відповідачем до виконання органами державної виконавчої служби у примусовому порядку.

З огляду на вищенаведене, вимога Головного управління ДФС у Донецькій області від 10 квітня 2017 року № Ю-11-23 є такою, що підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, а позовні вимоги Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в інтересах Центральних ремонтно-механічних майстерень Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» - задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 10 180,00 грн. (а.с. 32).

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 10 180,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в інтересах Центральних ремонтно-механічних майстерень КП Компанія Вода Донбасу до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання вимоги протиправною та її скасування задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 10 квітня 2017 року № Ю-11-23 про сплату (недоїмки) в частині 678 603,08 грн, з яких недоїмка у розмірі 458 441,14 грн., штраф у розмірі 30 035,88 грн., пеня у розмірі 190 126,06 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області судові витрати у сумі 10 180 (десять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 копійок на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписний у відповідності з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Арестова Л.В.