Справа № 308/1593/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Прокопенка О.Б., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 березня 2017 року у справі за його позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання нечинною та скасування постанови,

установила:

Вищий адміністративний суд України на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) ухвалою від 7 березня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_4 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з установлених пунктом 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах частин другої, четвертої статті 26 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2012 року, 10 червня 2015 року, 10 березня, 14 грудня 2016 року (справи №№ К/9991/6095/12, К/800/14472/15, К/800/36469/15, К/800/18551/15); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 4 березня 2014 року (справа № 21-433а13) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм, які регулюють питання відповідальності суб'єктів містобудування.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У рішенні, про перегляд якого подана заява, суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог та законність постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення на позивача адміністративного стягнення, оскільки ним проводились будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Такі обставини дали підстави для висновку про необґрунтованість заявлених вимог.

В ухвалі від 26 листопада 2012 року суд касаційної інстанції вирішував спір щодо позовних вимог про визнання недійсними податкових повідомлень- рішень. Це рішення ухвалене стосовно інших відмінних спірних правовідносин, а тому не може бути підтвердженням існування неоднакового правозастосування.

На підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права, ОСОБА_4 посилається також на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 червня 2015 року. Проте це рішення не може бути прикладом для порівняння, позаяк у зазначеній справі суд касаційної інстанції не ухвалив остаточного рішення, а з огляду на неповноту фактичних обставин справи скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі від 10 березня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з рішення суду апеляційної інстанції про скасування постанови в справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 96 КУпАП, оскільки будівельні роботи були розпочаті іншою особою без розробленої та погодженої в установленому порядку проектної документації.

Порівняльний аналіз зазначених судових рішень дає підстави вважати, що вони ухвалені за різних фактичних обставин справ, встановлених судами, а це в свою чергу вказує відсутність ознак неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Що ж стосується зазначеної в заяві постанови від 14 грудня 2016 року, то за інформацією управління документального забезпечення та контролю Верховного Суду України, зазначеної у довідці від 10 серпня 2017 року, кореспонденція від ОСОБА_4 надійшла без пункту 3 зазначеного в додатках (постанови Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року № К/800/18551/15).

Сформульований у справі № 21-433а13 правовий висновок Верховного Суду України від 4 березня 2014 року основувався на фактичних обставинах щодо правильності віднесення об'єктів будівництва до відповідної категорії складності, а також умовах настання відповідальності за експлуатацію об'єкта будівництва, відносно якого немає висновку про можливість його використання. У рішенні суду, яке оспорюється, правовідносини виникли щодо початку ведення саме будівельних, а не підготовчих робіт зі зведення житлового будинку без реєстрації декларації про початок їх виконання.

Обставини, в контексті яких формувався правовий висновок Верховного Суду України і правова позиція суду касаційної інстанції різняться між собою, що виключає існування підстав стверджувати про невідповідність (суперечність) цих правових висновків.

Сказане вище унеможливлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі і дає підстави вважати заяву необґрунтованою.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання нечинною та скасування постанови для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 березня 2017 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

О.Б. Прокопенко