Справа № 331/2888/17 (2-а/331/125/2017)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2017 рокусправа № 331/2888/17 (2-а/331/125/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 р. в справі № 331/2888/17 за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - господарський суд Запорізької області, до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом, який в подальшому уточнено, до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання незаконними дій щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року; зобовязання виконати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі 2а/0808/125/2012, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2013 року по справі 2а/0808/125/2012 та здійснити з 01 грудня 2016 року перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90%, виходячи з розміру заробітної плати, визначеної у довідці господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплачених сум.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 р. позов задоволено частково, визнано незаконними дії Центрального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці на підставі довідки господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року; зобов'язано Центральне обєднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді без обмеження граничного розмірі з 01 грудня 2016 року відповідно до довідки господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року з урахуванням вже виплачених сум за цей період.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову, вказуючи на порушення норм матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя, отримує довічне грошове утримання як суддя у відставці з 2007 р., яке призначено в розмірі 90% суддівської винагороди.

У звязку з підвищенням з 01.12.2016 р. розміру мінімальної заробітної плати та, відповідно, розміру заробітної плати працюючих суддів на відповідній посаді, з якої позивачу призначено довічне грошове утримання, позивач 02.12.2016 р. звернулася до УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне обєднане управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя, із заявою про проведення перерахунку її довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до довідки господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30.11.2016 р. про заробіток працюючого судді на відповідній посаді.

Листом відповідача № 244/Ш-9 від 16.12.2016 р. у проведені перерахунку щомісячного довічного утримання позивачу відмовлено у зв'язку з відсутністю порядку проведення перерахунку.

Крім того, на звернення позивача з питання здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.03.2017 р. відповідачем листом №65/Ш-9 від 11.04.2017 р. повідомлено позивача про недоцільність проведення перерахунку, оскільки позивачу здійснюється нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 80% заробітної плати працюючого судді. При цьому зазначено, що для розрахунку розміру грошового утримання в розрахунок зараховується тільки робота на посаді судді.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, який відповідно до довідки господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30.11.2016 р. становить 25600,00 грн., а отже рішення відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить діючому законодавству, рішенню Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, а тому є неправомірним.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Спірним питанням в цій справі є розрахунок стажу роботи позивача, що дає право на відставку.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-Х11 (в редакції, чинній станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07.07.2010 р.) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 11 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 р. № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Однак, таке право не підлягає обмеженню, якщо воно вже набуте, ще до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI.

Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зважаючи на приведені вище приписи законодавства, колегія суддів доходить висновку, що судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи та без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку буде визначатися у розмірі 80% суддівської винагороди через неврахування у стаж роботи позивача як судді, що дає право на відставку, періоду роботи арбітром в відомчому арбітражу Запорізької облкоопспілки (з 21.10.1968 р. по 21.05.1975 р.).

Разом з тим, така позиція не відповідає приписам діючого законодавства.

Крім того, низкою судових рішень, які набрали законної сили, встановлено, що стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку, у позивача складає 26 років 05 місяців.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 72 КАС України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, є доведеним, що стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку, у позивача складає 26 років 05 місяців, відповідно вона має на отримання щомісячного довічного грошового утримання як суддя у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 р. в справі № 331/2888/17 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 р. в справі № 331/2888/17 за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - господарський суд Запорізької області, до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко