Справа № 823/640/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/640/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Повного товариства «Ломбард Оскар» (Приватне підприємство «Хімчистка «Оскар», Приватне підприємство «Швидке харчування «Обжора») до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Повне товариство «Ломбард Оскар» (Приватне підприємство «Хімчистка «Оскар», Приватне підприємство «Швидке харчування «Обжора») звернувся до суду з позовом до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просив: - скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2016р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді зарплати у розмірі 5 036 грн. 88 коп., застосування сум штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 36 673 грн. 00 коп. та пені в розмірі 598 грн. 43 коп.; - скасувати вимогу Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про сплату боргу № Ю-Ю10У від 29.12.2016р., якою було нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 51 981 грн. 11 коп.; - скасувати рішення Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області № 52/1301 від 29.12.2016р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску у розмірі 25 990 грн. 55 коп.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про сплату боргу № Ю-Ю10У від 29.12.2016р.

Визнано протиправним та скасовано рішення Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області № 52/1301 від 29.12.2016р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Уманська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Черкаській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині постанову суду першої інстанції - без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає за можливе переглянути постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог Повного товариства «Ломбард Оскар» (Приватне підприємство «Хімчистка «Оскар», Приватне підприємство «Швидке харчування «Обжора»), оскільки в іншій частині постанова суду сторонами не оскаржується.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 28.11.2016р. по 06.12.2016р. Уманською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Черкаській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог: - п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п.п.176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб за перевіряємий період, в результаті чого встановлено заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2016р. в сумі 5 036 грн. 88 коп. та нараховано пеню в сумі 598 грн. 43 коп.; - п. 1 ч. 2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 51 981 грн. 11 коп.; - п.п. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та розділ 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого, сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010р. № 1020 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011р. за № 46/18784, розділу 3 Порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21.01.2014р. № 49 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014р. за № 228/25005, розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. за № 111/26556, а саме: подання у неповному обсязі звітності по формі 1-ДФ про суми виплачених доходів фізичним особам-підприємцям за ІІ квартал 2015 року та за І квартал 2016 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 13.12.2016р. № 1862/23-05-13-01/24413095 на підставі якого 29.12.2016р. прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 42 308 грн. 31 коп., у тому числі, за податковим зобов'язанням в розмірі 5 036 грн. 88 коп., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 36 673 грн. та нараховано пеню в розмірі 598 грн. 43 коп.;

- вимогу про сплату боргу № Ю-Ю10У, якою нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 51 981 грн. 11 коп.;

- рішення № 52/1301 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску в розмірі 25 990 грн. 55 коп.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, а відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституцiї України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Це дозволяє працiвникам, крiм основного трудового договору, додатково укладати трудовi договори (угоди) за сумiсництвом.

Поняття «сумiсництво» та його загальнi особливостi визначені, постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 03.04.1993р. № 245 «Про роботу за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств, установ i органiзацiй» (далi - постанова № 245) та Положенням про умови роботи за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств, установ i органiзацiй, затвердженим наказом Мiнпрацi, Мiн'юсту i Мiнфiну України вiд 28.06.1993р. № 43, зареєстрованим у Мiн'юстi України 30.06.1993р. за № 76 (далi - Положення № 43).

Згідно п. 1 Положення № 43, сумiсництвом вважається виконання працiвником, крiм своєї основної, iншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вiльний вiд основної роботи час на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина (пiдприємця, приватної особи) за наймом.

Пунктом 1 постанови № 245 визначено, що робiтники, спецiалiсти i службовцi державних пiдприємств, установ i органiзацiй мають право працювати за сумiсництвом, тобто виконувати, крiм своєї основної, iншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумiсництва працiвники можуть працювати на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина у вiльний вiд основної роботи час.

Пiд час прийняття на роботу працiвника-сумiсника та оформлення з ним трудових вiдносин обидвi сторони (власник або уповноважений ним орган та працiвник) насамперед повиннi визначити режим роботи за сумiсництвом та порядок оплати працi.

На сумiсника поширюються всi права, гарантiї та обов'язки, передбаченi чинним законодавством, колективним договором i правилами внутрiшнього трудового розпорядку.

Таким чином, за сумiсництвом можна працювати на одному, двох або бiльше пiдприємствах, в установах, органiзацiях i на бажання працiвника мати в трудовiй книжцi вiдповiдний запис з кожного мiсця роботи.

Проте, за будь-яких обставин одне мiсце роботи працiвника має бути основним.

Якщо у працiвника вiдсутнє основне мiсце роботи, то його не можна прийняти на роботу за сумiсництвом.

Про роботу за сумiсництвом з працiвником укладається трудовий договiр.

Умовами, за яких робота для працiвника вважатиметься сумiсництвом, є: - наявнiсть основної роботи на умовах трудового договору; - можливiсть працювати на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина; - робота провадиться у вiльний вiд основної роботи час.

Згідно ст. 102-1 КЗпП, працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу.

Пiд фактично виконаною роботою слiд вважати роботу, виконання якої вiдображено у вiдрядному нарядi, або роботу, виконання якої зафiксовано в табелi облiку робочого часу.

З 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIIІ (далі - Закон № 77), яким зокрема, внесені зміни до ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, а саме передбачено, якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника. Умовою застосування зазначеної норми є перебування найманого працівника у трудових відносинах повний календарний місяць.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставки єдиного внеску, встановлені ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 застосовуються до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Зі змісту Закону № 2464 вбачається, що основне місце роботи - це місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При цьому утримання єдиного внеску із заробітної плати (доходу) найманого працівника здійснюється із фактично нарахованої заробітної плати (доходу).

Таким чином, базою нарахування єдиного внеску для сумісників є фактично нарахована заробітна плата незалежно від її розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу єдиного внеску та штрафних санкцій відповідач вважає не нарахування додаткової бази єдиного соціального внеску за січень-травень 2015 року із заробітної плати, розмір якої становив менше розміру мінімальної заробітної плати.

Працівники ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, працювали у відповідача за сумісництвом, що підтверджується відповідними заявами та наказами про прийняття працівників на роботу за сумісництвом.

Оскільки, працівники позивача працювали за сумісництвом неповний робочий день та відповідно, нарахування заробітної плати здійснювалось за фактично відпрацьований час, відтак позивачем було перераховано суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 на фактично нараховану заробітну плату.

Крім цього, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Оскільки, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність, а період роботи за сумісництвом вноситься до неї за бажанням працівника, то його основним місцем роботи вважається місце роботи, де такий працівник працює на підставі укладеного трудового договору та де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої заноситься відповідний запис про роботу.

Доводи апелянта з приводу того, що працівники позивача працювали в нього повний робочий день, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ним не надано доказів на підтвердження вказаної обставини.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу № Ю-Ю10У від 29.12.2016р., якою позивачу було нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 51 981 грн. 11 коп. та рішення № 52/1301 від 29.12.2016р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску в сумі 25 990 грн. 55 коп. є протиправними та підлягають скасуванню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Повного товариства «Ломбард Оскар» (Приватне підприємство «Хімчистка «Оскар», Приватне підприємство «Швидке харчування «Обжора») в оскаржуваній частині та наявність правових підстав для їх задоволення в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Твердохліб В.А.
Повний текст ухвали виготовлено 19.09.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Твердохліб В.А.