Справа № 196/297/16-а
Суддя: Бойко Ю. О.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/297/16-а
№ провадження 2-а/196/1/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області, як місцевий адміністративний суд, в складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача Марчука О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії, а також відкладаючи, як виняток, складання постанови у повному обсязі на строк п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 160 ч. 3 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, змінений предмет якого складають вимоги: 1. Визнати бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень - Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, яке виразилося в неоформленні документів, які визначають право користування позивача ОСОБА_1 і членами його сім'ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, службовим жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 протиправною. 2. Визнати за позивачем - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_2 з 16 вересня 2010 року і по теперішній час. 3. Зобов'язати відповідача - Царичанську селищну раду Царичанського району Дніпропетровської області, у двомісячний строк з моменту вступу в силу постанови суду укласти договір найму житлового приміщення з позивачем ОСОБА_1 на АДРЕСА_1. 4. Зобов'язати відповідача - Царичанську селищну раду Царичанського району Дніпропетровської області, по спливу 2-х місячного строку надати суду звіт про виконання судового рішення в порядку виконання вимог ст. 267 КАС України. Також клопотався про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат зі сплати судового збору.

Як на підставу задоволення позовних вимог посилався на ст.ст. 16 ЦК України, 16, 18, 61, 64, 65 ЖК УРСР, ст.ст. 19, 41 Конституції України, а також положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.6, 17, 18, 104, 105, 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на докази викладених в заяві доводів посилається на такі документи: копія паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1 (а.с.6); копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 7); копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с. 8); копія ордера на службове жиле приміщення від 16.09.2010 року (а.с. 9); копія трудової книжки серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.10-11); копія заяви ОСОБА_1 від 01.10.2015 року (а.с. 12); копія рішення Царичанської селищної ради № 1365-69/VI від 15.10.2015 року (а.с. 13); копія листа головного лікаря Царичанської ЦРЛ і голови профспілкового комітету селищному голові (а.с.14).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав на таке.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (актовий запис про шлюб № 101). Після реєстрації прізвище дружини - ОСОБА_5.

У шлюбі в них народився син - ОСОБА_5, 31 травня 2010 року (актовий запис про народження №666 від 08.06.2010 року).

З 02 серпня 2010 року згідно наказу №19 від 02.08.2010 року він був прийнятий на роботу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології №3 в Царичанську ЦРБ.

Їхня сім'я проживає за адресою: АДРЕСА_2, б. 134, кв. 4, в помешканні, яке було надано йому як особі, яка потребує покращення житлових умов по ордеру від 16.09.2010 року (без серії та номеру), виданого на підставі рішення виконкому Царичанської селищної ради № 159 від 16 вересня 2010 року на склад сім'ї із трьох чоловік.

За вказаною адресою були зареєстровані особисто позивач, його дружина та син, що підтверджується відомостями, вказаними у домовій книзі.

01 жовтня 2015 року позивач звернувся із заявою на ім'я голови виконкому Царичанської селищної ради про передачу йому квартири у приватну власність шляхом приватизації (вх. №563-Н/2012).

Рішенням 51 чергової сесії шостого скликання Царичанської селищної ради 15 жовтня 2015 року йому було відмовлено в приватизації квартири.

В пункті 1 рішення вказано відмовити в задоволенні заяви відносно виведення квартири в будинку для медичних працівників за адресою: АДРЕСА_2, із статусу службових, а також відмовити в приватизації.

З таким рішення позивач не погоджується, вважає його незаконним, оскільки він не звертався в заяві про виключення квартири із числа службового житла, оскільки не вважає її такою.

Стверджується, що для того, що визнати квартиру службовою необхідно дотриматися вимоги постанови Сади Міністрів РСР №37 від 04.02.1988 року, Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 (далі - Положення).

Так, відповідно з пунктом 3 Положення жилі приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Адміністрація Царичанської ЦРЛ разом з профспілковим комітетом в 2011 році звернулася до селищного голови про покращення житлових умов медичних працівників та надання їм житла в 12-ти квартирному будинку для лікарів. У списку лікарів був зазначений і позивач .

В листі адміністрації не було вказано, що лікарям повинні бути виділені службові квартири.

Рішення Виконкому Царичанської селищної ради про надання лікарям Царичанської ЦРЛ службових жилих приміщень в будинку АДРЕСА_2 не виносилося.

Відповідно до пункту 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянину спеціальний ордер (додаток №2), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Позивачем зазначається, що на підставі рішення №159 від 16.09.2010 року "Про видачу ордерів ордерів на вселення в службове житло працівникам КЗ "Царичанська ЦРБ" 16.09.2010 року йому був виданий ордер на жиле приміщення, який за своєю формою і змістом не відповідав вимогам, які пред'являються до "службових ордерів", передбачених пунктом 21 Положення та додатком №2.

Відповідно до пункту 5 Положення облік жилих приміщень у всіх будинках незалежно від їх приналежності здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток №1).

Відповідно до пункту 17 Положення перед винесенням рішення про надання службового жилого приміщення адміністрація підприємства, установи, організації повинна роз'яснити працівникові особливості договору найму вказаного приміщення. Позивач звертає увагу на те, що адміністрація Царичанської ЦРБД не роз'яснила йому особливості договору найму відносно займаного ним жилого приміщення.

У порядку пункту 18 Положення громадяни, вказані в рішенні про надання службових жилих приміщень, дають письмові зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду. Будь-яких зобов'язань про звільнення займаного жилого приміщення він не надавав, що також, на його переконання, підтверджує відсутність службового статусу займаного ним (його сім'єю) жилого приміщення.

Позивач дійшов переконання про те, що йому на склад сім'ї з трьох чоловік було надано звичайний ордер для заселення у квартири, яка складається із двох кімнат, і ця квартира не є службовою, оскільки при її наданні не були дотримані вимоги закону, які передбачають порядок надання службових жилих приміщень.

З цього позивач дійшов висновку, що відмовою в приватизації квартири відповідач порушив його право, надане Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Так, відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Пунктом 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними державною міською адміністрацією, органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, а ст. 8 цього Закону визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовляти мешканцям квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках в приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, які виникають щодо приватизації квартир (будинків) і жилих приміщень в гуртожитках державного житлового фонду, розглядаються судом.

Позивачем звертається увага на те, що відсутній необхідний пакет документів для підтвердження статусу квартири АДРЕСА_2, в якій проживає його сім'я, як службового житла.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали свої позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача Марчук О.М. в судовому засіданні заявив про заперечення відповідачем проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та послався на таке.

Згідно з довідкою від 19.04.2016 № 270/2.15 багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3, знаходиться у комунальній власності територіальної громади та на балансі Царичанської селищної ради з балансовою вартістю 4390438,00 грн.

Згідно п. 2 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Згідно з пунктом 3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Оскільки житловий будинок не належить до державного або громадського житлового фонду, а знаходиться в комунальній власності територіальної громади Царичанської селищної ради, рішення про віднесення квартир до службових прийнято на засіданні виконкому Царичанської селищної ради (рішення від 18.08.2010 року № 135).

У зв'язку із закінченням будівництва житлового будинку в АДРЕСА_3, згідно з пунктом 4 рішення виконкому від 18.08.2010 року № 135 було розподілене службове житло між медпрацівниками, які потребують поліпшення житлових умов, у т.ч. ОСОБА_1 - двокімнатна квартира.

Зазначається, що 02 серпня 2010 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога до Царичанської ЦРЛ, де й працює по теперішній час. У вказаний період роботи позивач, як працівник вказаного медичного закладу, отримав службове житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_3, де він проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5.

У відповідності до пункту 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток №2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Позивачем отримана квартира, як службове житло, на підставі ордеру №174, виданому виконкомом Царичанської селищної ради 16.09.2010 року. В даному ордері зазначено, що підставою для його видачі є рішення виконкому від 16.09.2010 року № 159.

Згідно пункту 1 рішення виконкому "Про видачу ордерів на вселення у службові житлові квартири в жилому будинку для медпрацівників за адресою: АДРЕСА_3" ОСОБА_1 видано ордер на вселення у службову житлову двокімнатну квартиру.

Твердження, що Царичанською селищною радою не розглянуто звернення по суті, не відповідає дійсності.

Згідно статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, та інші майно і майнові права, рухомі і нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від її відчуження (ч.1 ст. 60).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч.5 ст.60).

Згідно п.30 частини першої статті 26 цього Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року №2482-XII не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені в установленому порядку до числа службових.

У зв'язку з цим, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 по суті сесією Царичанської селищної ради прийнято рішення від 15.10.2015 року № 1365-69/VI, яким відмовлено виключити квартиру зі службового житла для медпрацівників та у наданні дозволу на її приватизацію.

За приписами пункту 6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

З даної норми вбачається можливість виключення жилого приміщення з числа службових лише за двох умов: якщо відпала потреба в такому його використанні, або у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Відсутність договору найму службового житлового приміщення, невідповідність ордера встановленій Положенням формі підставами для зняття з квартири статусу службового житла не визначаються.

Щодо видачі ордера, який на думку позивача не відповідає встановленій формі, відповідач зазначив, що згідно зі ст. 59 ЖКУ ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами відомостей, які не відповідають дійсності, про потребу в поліпшені житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Така вимога позивачем не пред'явлена, проте і визнання ордеру недійсним є підставою для виселення громадян з займаного житлового приміщення.

Також, в ордері 16.09.2010 року № 74 чітко визначено, що квартира №4 в АДРЕСА_3, має статус службового житлового приміщення, про що роз'яснено позивачу під час видачі ордеру та є підпис ОСОБА_1 при його отриманні.

Крім того, 16.01.2014 року до виконкому Царичанської селищної ради надійшла заява про надання матеріальної допомоги на проведення ремонту у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, у зв'язку з пожежею. Позивач у вказаній заяві не заперечує того факту, що мешкає у службовому житлі, тому й прохає матеріальної допомоги на проведення ремонту у Царичанській селищній раді. Рішенням сесії від 18.02.2015 року № 1200-61/VI ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу на проведення ремонтних робіт після пожежі в службовій квартирі.

Стверджується, що своїми діями жодних прав позивача на забезпечення житлом Царичанська селищна рада не порушує, оскільки питання про виселення ОСОБА_1 та членів сім'ї зі службової квартири за адресою: АДРЕСА_3, ні сесією, ні виконкомом не розглядалося.

Царичанською селищною радою проведена реконструкція даного багатоквартирного житлового будинку для надання житла молодим фахівцям - медпрацівникам з метою стимулювати їх залишитися у сільській місцевості та забезпечити громаду медичними послугами належного рівня.

Згідно пункту 35 Положення без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідачем висловлено переконання, що після здобуття стажу роботи у Царичанській ЦРЛ більш як десять років Царичанською селищною радою буде розглянуто питання про приватизацію службової квартири за адресою: АДРЕСА_3, у встановленому Законом порядку.

На підтвердження своїх доводів відповідачем надано копії таких документів: рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 18.08.2010 року № 135 "Про затвердження протоколу житлової комісії при виконкомі селищної ради" (а.с.24); довідка Царичанської селищної ради від 19.04.2016 року № 270/2.15 (а.с. 25); рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 16.09.2010 року № 159 "Про видачу ордерів на вселення у службові житлові квартири в житловому будинку для медпрацівників за адресою: АДРЕСА_3" (а.с. 26); корінець ордера на службове жиле приміщення від 16.09.2010 року (а.с.27); рішення Царичанської селищної ради від 19.02.2015 року № 1200-61/VI "Про надання матеріальної допомоги гр. ОСОБА_1." (а.с. 28); заява ОСОБА_1 від 16.01.2014 року (а.с.29).

Вивчивши правову позицію позивача, перевіривши заперечення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, а також керуючись приписами частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України про те, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити в частині визнання протиправною бездіяльність Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, що виразилася в неоформлені документів, які визначають право користування ОСОБА_1 і членами його сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, службовим жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 Царичанського району Дніпропетровської області, та, вийшовши за межі позовних вимог, визнати ОСОБА_1 і членів його сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, особами, які добросовісно заволоділи чужим майном, і з 16 вересня 2010 року продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а саме жилою квартирою АДРЕСА_2 Царичанського району Дніпропетровської області. В іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи справу по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 11 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Згідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає встановленими такі обставини, що мають значення для винесення постанови.

Позивач ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_5 вселилися і проживають в АДРЕСА_2 (а.с. 6, 7, 8, 9, 27).

Позивач є працівником Комунального закладу "Царичанська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради (раніше - КЗ "Царичанська центральна районна лікарня"), в якому з 02.08.2010 року займав посаду лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжком інтенсивної терапії, а з 01.03.2013 року переведений на посаду завідуючого відділенням анестезіології з ліжком інтенсивної терапії (а.с.10-11).

Ці обставини сторонами визнані і не оспорюються.

Спір між сторонами виник після того, як відповідачем 15 жовтня 2015 року було відмовлено позивачеві в наданні дозволу на приватизацію житла (а.с. 13).

Суд вважає встановленою ту обставину, що на час розгляду справи багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 не перебуває в цивільному обороті у розумінні статті 178 ЦК України, державна реєстрація комунальної чи іншої форми власності не проведена, право власності у розумінні статті 331 ЦК України територіальною громадою, про що стверджується відповідачем, не набуто.

Враховуючи те, що відповідно до частини четвертої статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору, суд критично оцінює з точки зору допустимості, як доказу, надану відповідачем довідку №270/2.15 від 19.04.2016 року за підписом селищного голови та головного бухгалтера Царичанської селищної ради про те, що багатоквартирний житловий будинок для медпрацівників за адресою: 51000, АДРЕСА_3, загальною площею 550,78 кв.м знаходиться у комунальній власності територіальної громади Царичанської селищної ради з балансовою вартістю 4390438,00 грн. (а.с. 25), оскільки в цій довідці хоча й міститься інформація щодо предмету доказування, однак вказані обставини підлягають підтвердженню документом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відстоюючи правильність оформлення документів, які визначають право користування житлом ОСОБА_1 і членами його сім'ї, відповідач не довів суду того, що при вирішенні питання забезпечення медпрацівників житлом без оформлення правовстановлюючих документів на таке житло та без забезпечення мешканців житлово-комунальними послугами з обслуговування цього житла, він діяв добросовісно і розсудливо, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача та метою, з якою ці повноваження були надані органу місцевого самоврядування. Без пояснень також залишилися причини ігнорування відповідачем права особи на участь у процесі прийняття рішень.

Суд дійшов переконання, що відповідач самоусунувся від належного урядування у питаннях, від яких залежить реалізація конституційного права громадян на житло.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що правомірність бездіяльності по належному оформленню права комунальної власності та житлових прав позивача і членів його сім'ї відповідачем не доказана.

За вказаних обставин суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльність Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, що виразилася в неоформлені документів, які визначають право користування позивача та членів його сім'ї житлом.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ним та членами його сім'ї права користування житловою квартирою, суд виходив з того, що в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження та обставина, що вказаний об'єкт нерухомого майна перебуває в цивільному обороті.

З тих самих підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов'язання відповідача укласти договір найму житла з позивачем ні в порядку адміністративного, ні в порядку іншого судочинства.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про визнання права користування житлом та про зобов'язання відповідача укласти договір найму житла, суд дійшов переконання, що слід відмовити і в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. При вирішенні цього питання судом також враховано, що приписи статті 267 КАС України віднесені законодавцем до розділу V "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах", а тому таку вимогу слід вважати заявленою безпідставно.

Вийшовши за межі позовних вимог і визнавши позивача та членів його сім'ї особами, які добросовісно заволоділи чужим майнам, і з 16.09.2010 року продовжують відкрито і безперервно володіти нерухомим майном, а саме жилою квартирою АДРЕСА_2 Царичанського району Дніпропетровської області, суд, з огляду на приписи частини другої статті 11 КАС України, керувався вимогою закону про необхідність повного захисту прав, свобод і інтересів у ситуації, яка склалася в в результаті неналежного урядування зі сторони відповідача.

Понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню відповідно до вимог статті 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163, 167, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, що виразилася в неоформлені документів, які визначають право користування ОСОБА_1 і членами його сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, службовим жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 Царичанського району Дніпропетровської області.

Визнати ОСОБА_1 і членів його сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, особами, які добросовісно заволоділи чужим майном, і з 16 вересня 2010 року продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а саме жилою квартирою АДРЕСА_2 Царичанського району Дніпропетровської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області (і.к. за ЄДРПОУ - 04339706) на користь ОСОБА_1 551,20 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії з подачею апеляційної скарги через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області Ю.О. Бойко