Справа № 713/1287/17
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/1287/17
Провадження №2-а/713/100/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Козлана В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Просив: Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №705/02 від 03.02.2017 року про відмову йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити йому пенсію згідно з ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, починаючи з 25.11.2016 року та виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи, в тому числі на посаді заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури в Чернівецькій області зі стажем державної служби, вислуги років та класним чином «радник юстиції». Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області після призначення пенсії видати йому пенсійне посвідчення. Відповідно до ст.267 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подати у двотижневий строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду. Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунка суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 25.09.1991 року по 01.07.1997 року він навчався у вищих навчальних закладах - Одеському відкритому університеті та Чернівецькому державному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство».

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1, виданій на його ім'я, з 19.05.1998 року по 25.11.2016 року він працював в органах прокуратури.

12.01.2017 року звернувся з письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України у Вижницького району Чернівецької області, яке вже ліквідоване, але підпорядковувалося і на даний час є правонаступником - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, оскільки набув стаж роботи за вислугою років.

Згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років зараховується період половини строку його навчання у вищезазначених навчальних закладах, а саме з 25.09.1991 року по 01.07.1997 року, що становить 2 роки 8 місяців 06 днів та стаж роботи на посадах слідчого та прокурора, який становить 18 років 6 місяців 06 днів.

Тобто, згідно Закону від 05.11.1991 року, він набув загальний стаж роботи за вислугою років в органах прокуратури, який становить 21 рік 2 місяці 13 днів.

Для призначення вказаного виду пенсії надав відповідачу повний пакет документів.

03.02.2017 року відповідно до листа №705/02 відповідач повністю визнав факт наявного у нього стажу за вислугою років, який становить 21 рік 2 місяці 13 днів. Проте, відмовив у призначенні пенсії, через відсутність у нього необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії, а також відсутність норм щодо права про призначення спеціальних пенсій з 01.06.2015 року.

Відповідач зазначив, що серед інших підстав для відмови у призначенні пенсії за вислугою років стало й те, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року визначено у перехідних положеннях, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, не підлягають призначенню.

Також у листі зазначено, що при розгляді документів станом на 25.11.2016 року вислуга років для призначення йому пенсії становить 21 рік 2 місяці 13 днів, але його стаж роботи на посаді прокурора навмисно зменшив, вказавши, що такий складає тільки 16 років 04 місяці 17 днів, і на його думку даний факт не відповідає умовам ч.8 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», а тому підстав для призначення йому пенсії за вислугу років немає.

Вказане рішення відповідача вважає незаконним, безпідставним, яке підлягає скасуванню, оскільки грубо порушує його право на пенсійне забезпечення.

Відмовляючи йому у призначенні пенсії, відповідач хоча й визнав його фактичний стаж роботи, який набув для призначення пенсії за вислугою років, але свідомо вчинив протиправні дії, що виразилися у безпідставному посиланні на норми ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року та 3У «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ.

Відповідачу було достеменно відомо, що йому необхідно провести обчислення пенсії за вислугу років не за вказаними нормами ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, а згідно вимог ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, починаючи з 25.11.2016 року та виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи.

Однак, Відповідач в добровільному порядку відмовився призначити пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Враховуючи екстремальні умови праці, пов'язані з ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, певні обмеження конституційних прав і свобод (зокрема обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю, тощо), ненормований робочий час, підвищений розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування держава передбачила комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення його добробуту, як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Передбачені ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року комплексні заходи є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення його професійної діяльність ефективного функціонування органів прокуратури.

Таким чином, він був упевнений у своїх законних очікуваннях, що набуте ним на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу більше 20 років та розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку ним буде реалізовано, і воно (право на пенсію) відповідно до вимог ст.22 Конституції України не буде скасовано, зменшено або звужено.

Вважає, що у нього є всі законні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Тому неправомірним та безпідставним висновок відповідача про відсутність у нього необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону та норм права про призначення спеціальних пенсій.

Водночас, 01.10.2011 року до Закону України «Про прокуратуру» були внесені зміни, які порушили його права та збільшили стаж роботи, необхідний для отримання пенсії за вислугу років. Зазначені норми законодавства, виходячи з вимог Закону, повинні були бути застосовані тільки для працівників прокуратури, яких прийнято на роботу після набрання чинності вказаних змін.

Крім того, 02.03.2015 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, відповідно до Прикінцевих положень якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону, чим порушуються його законні права.

Вважає за необхідне вирішити спір на підставі норм Конституції України, Конвенції і статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001), та захистити його порушене право не пенсійне забезпечення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області Козлан В.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи. Просив залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1, що знаходяться поза межами строку звернення до суду встановленого ст.99 КАС України. Розглянути позовні вимоги ОСОБА_1 в межах строку звернення до суду встановленого ст.99 КАС України. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі у зв'язку з безпідставністю та незаконністю таких позовних вимог.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача Козлана В.М., вивчивши письмові докази по справі, оцінивши повідомлені сторонами обставини своїх вимог та заперечень, на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і відповідних їм правовідносин, вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного судового рішення про задоволення вимог позивача, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Даний спір за участю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, суб'єкта владних повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України, належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки відповідач, суб'єкт владних повноважень реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2, виданого 07.08.1997 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Згідно копії трудової книжки серія НОМЕР_1, заповненої 20.03.1991 року на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1:

з 25.09.1991 року по 15.06.1994 року навчання в Одеському Відкритому університеті;

з 01.09.1994 року по 01.07.1997 року навчався в Чернівецькому державному університеті на юридичному факультеті;

з 19.05.1998 року по 25.11.2016 року працював на різних посадах органів прокуратури.

Факт закінчення ОСОБА_1 Чернівецького державного університету ім. Ю. Федьковича за спеціальністю «Правознавство» підтверджується копією диплома серія НОМЕР_3 від 30.06.1997 року.

12.01.2017 року в УПФ України в Вижницькому районі Чернівецької області за №59 зареєстровано надані ОСОБА_1 заяву та документи, необхідні для призначення пенсії, що підтверджується копією розписки-повідомлення УПФ України в Вижницькому районі Чернівецької області.

Протокольним рішенням від 03.02.2017 року Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, ЗУ «Про прокуратуру», оскільки немає права на призначення пенсії за вислугу років, окрім того у зв'язку з відсутністю стажу роботи за вислугу років та який безпосередньо перед зверненням за призначенням даного виду пенсії в органах прокуратури не працював. Стаж роботи за вислугу років становить 21 рік 02 місяці 13 днів, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора становить 16 років 04 місяці 17 днів.

Листом Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) від 03.02.2017 року №705/02 ОСОБА_1 повідомлено, що розглянувши заяву та додані до неї документи про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», йому відмовлено в призначенні цього виду пенсії з наступних причин.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність. З огляду на зазначене підстав для призначення пенсії за вислугу років немає.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», прокурорам пенсія за вислугу років може призначатись незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до ч.6 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Відповідно до ч.8 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Згідно даних трудової книжки, він звільнений з органів прокуратури - 25.11.2016 року за власним бажанням, а звернувся за призначенням пенсії за вислугу років - 10.01.2017 року. Отже, не виконуються умови ч.8 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру».

При розгляді документів встановлено, що вислуга років у нього становить - 21 рік 02 місяці 13 днів (половина строку навчання в Одеському відкритому університеті та Чернівецькому національному університеті, час роботи на посаді слідчого та прокурора), у тому числі стаж роботи на посаді прокурора складає - 16 років 04 місяці 17 днів, що не дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Повідомлено, що довідка про заробітну плату не надана.

Позивачем надано відповідачеві довідки Прокуратури Чернівецької області №18/45вих-17 від 16.02.2017 року, №18/46вих17 від 16.02.2017 року та №18/47вих-17 від 16.02.2017 року про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією), що подаються для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_1 за період роботи з 01.11.2011 року по 31.10.2016 року.

Зазначену відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою звернення до суду.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення №5-рп/2002).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав роз'яснення у рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше встановлених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (19.05.1998 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

Статтею 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001 року), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Частинами 1-3 ст.8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, №332, с.21, п.31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, №44277/98, рішення від 24.04.2003 року).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання на отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року), і які були звужені ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VII.

За таких обставин суд вважає необхідним вирішити спір на підставі норм Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001 року), та захистити порушене право позивача на пенсійне забезпечення, а тому пред'явлений позов необхідно задовольнити, визнати дії відповідача протиправними, скасувати його рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з 12.01.2017 року (з часу звернення за призначенням пенсії), призначення позивачу пенсії згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи та зобов'язати після призначення пенсії невідкладно видати позивачу пенсійне посвідчення.

Питання судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Враховуючи те, що позивач заявив вимогу немайнового характеру, позов задоволено повністю, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.

На підставі ст.267 КАС України, суд який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати в місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Підстав для залишення позову без розгляду судом не встановлено, оскільки право позивача порушено відповідачем при прийнятті рішення 03.02.2017 року, а з даним позовом позивач звернувся в суд 27.07.2017 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України.

Решту доводів представника відповідача, викладених у письмовому запереченні, встановлених судом обставин не спростовують.

На підставі викладеного, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001 року), керуючись 6, 9, 11, 14, 17, 70, 71, 86, 94, 158-163, 186, 254, 267 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №705/02 від 03.02.2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції 1991 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області з 12.01.2017 року призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції 1991 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області після призначення пенсії видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І. В. Пилип'юк