Справа № 337/2552/17(2-а/337/200/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" вересня 2017 р. справа № 337/2552/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі №337/2552/17, прийняту у порядку скороченого провадження

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді та з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити йому з 24.05.2017р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі №337/2552/17, прийнятою у порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 41 рік 08 міс.16дн., а розмір щомісячного довічного грошового утримання - відповідно 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Також до системи оплати праці судді входить матеріальна допомога на оздоровлення у вигляді додаткового посадового окладу відповідно до ст.134 Закону України №2453-VI, з неї сплачується збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому ці виплати необхідно включати в грошове утримання судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне

застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що робота на посаді слідчого, строкова військова служба в Радянській армії та строк навчання у вищому навчальному закладі не передбачені ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою та не входить до складу суддівської винагороди.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів справи розпорядженням відповідача №168309 від 25.05.2017р. позивачу з 24.05.2017р. призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% заробітної плати судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 23р.03міс.27дн., в розмірі 29515,20грн. При цьому відповідачем було враховано стаж роботи позивача з 05.01.1994р. по 23.05.2017р. на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

Крім того, згідно вказаного розрахунку до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також включений період проходження служби в лавах Радянської армії з 10.05.1973р. по 05.05.1975р.- 01р. 11міс. 25дн., половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1975р. по 01.07.1979р. - 01р. 11міс. 00 днів, та період служби в органах внутрішніх справ з 31.07.1979р. по 04.01.1994р. - 14р. 05міс. 03дн.

При розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді відповідачем врахована заробітна плата позивача в розмірі 34320,00 грн.

Згідно з довідкою Апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2017р. №07-50/78 суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 35786,67грн., в т.ч. 1/12 частина матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1466,67 грн.

21.06.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про роз'яснення причин нарахування довічного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди та без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення, а також просив здійснити відповідний перерахунок розміру утримання.

Листом №162/Г-9 від 06.07.2017р. відповідач відмовив в проведенні перерахунку та призначенні довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди та з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 р. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р., судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтями 58 та 64 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ж до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п.8 ч.4 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 вказаної статті Закону).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства України, суд апеляційної інстанції виходить із обґрунтованості висновку суду першої інстанції стосовно того, що до стажу роботи позивача на посаді судді відповідно до постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», враховуючи, що позивач має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, а саме 01 рік 11 міс. 25 дн., половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту, а саме 01 рік 11 міс. 00 дн., та період роботи в органах внутрішніх справ, а саме 14 років 05 міс. 03дн.

Таким чином стаж роботи позивача на посаді судді, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 41 рік 08 міс.16 дн., а розмір щомісячного довічного грошового утримання - відповідно 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стосовно врахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення при обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці, необхідно зазначити, що згідно зі ст. 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Крім того, згідно з ст.2 Закону України «Про оплату праці» та Наказу Державного комітету статистики України № 5 «Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати» від 13 січня 2004 року структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати, пов'язані з індексацією заробітної плати, матеріальна допомога, яка надається всім або більшості працівників, та виплати соціального характеру.

Таким чином до системи оплати праці судді входить матеріальна допомога на оздоровлення у вигляді додаткового посадового окладу відповідно до ст.134 Закону України №2453-VI, з неї сплачується збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому ці виплати необхідно включати в грошове утримання судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на викладене, оскаржувані позивачем дії суб'єкта владних повноважень є протиправними та не ґрунтуються на приписах, встановлених відповідними нормативно-правовими актами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі №337/2552/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко