Справа № 423/956/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лизенко І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №423/956/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 423/956/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до зарахування стажу роботи, зобов'язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах,-

ВСТАНОВИВ :

30 березня 2017 року до суду надійшов зазначений позов, а також заяви про уточнення позовних вимог від 28.04.2017 (а.с.29), від 29.05.2017 (а.с.53-54), у яких позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за віком; зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах позивачу періоди роботи: з 04.10.2001 - 18.12.2005 складачем шихти у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», з 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 11.09.2006 - 25.06.2007 слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 19.12.2005 - 31.03.2006 слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод»; зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно ст.13 «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за віком з 20.10.2016; скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії згідно ст. 13 «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за віком.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак рішенням від 28.10.2016 йому було відмовлено у цьому, оскільки не зараховано до пільгового стажу роботу з 04.10.2001 - 18.12.2005, 19.12.2005 - 31.03.2006, 11.09.2006 - 25.06.2007, 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти, слюсарем-ремонтником у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод», так як він не надав відповідачеві належних довідок про особливий характер роботи через відсутність документів у державному архіві. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як досяг 55 років, має необхідний загальний та спеціальний стаж роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 423/956/17 позов задоволено, внаслідок чого визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області від 28.10.2016 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до спеціального стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах на підставі п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 04.10.2001 - 18.12.2005 складачем шихти у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», з 19.12.2005 - 31.03.2006 слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 11.09.2006 - 25.06.2007 слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти у ТОВ «Попаснянський склозавод», та призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20 жовтня 2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах, так як не зазначено в повному обсязі характер виконуваної роботи, в яких умовах працювали особи, чи були вони зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 20 жовтня 2016 року позивач звернувся до УПФ України у Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що визнано сторонами.

Рішенням УПФ України у Попаснянському районі Луганської області від 28.10.2016 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи (а.с.17).

Рішення мотивоване тим, що позивач має загальний стаж роботи 30 років 28 днів, в тому числі на роботах за Списком №2 - 03 роки 08 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зарахувати до пільгового стажу роботу на ВО «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод» немає можливості, оскільки позивачем не надано довідок про особливий характер роботи через відсутність даних у держархіві та відсутність підприємства за місцем реєстрації.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок.

На час звернення до відповідача із заявою позивач, який народився 18 серпня 1961 року, досяг 55 років, що підтверджується копією паспорту (а.с.6).

Відповідачем визнано, що загальний стаж роботи позивача складає 30 років 28 днів, тобто вік та загальний стаж роботи позивача відповідає вимогам п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем визнано стаж роботи позивача за Списком №2 - 03 роки 8 місяців.

Предметом спору є незарахування відповідачем до спеціального стажу періоду роботи з 04.10.2001 - 18.12.2005, 19.12.2005 - 31.03.2006, 11.09.2006 - 25.06.2007, 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти, слюсарем-ремонтником у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абз.1 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.

Позивачем при зверненні до УПФ України в Попаснянському районі та суду надано трудову книжку, у якій наявні записи щодо його роботи, в тому числі з 04.10.2001 - 18.12.2005, 19.12.2005 - 31.03.2006, 11.09.2006 - 25.06.2007, 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти, слюсарем-ремонтником у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод» (а.с.12-16).

Відповідачем визнано, що посади складача шихти, слюсара-ремонтника скловиробництва віднесені до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Сторонами визнано, що документи ВО «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод» відсутні у державному архіві Попаснянської райдержадміністрації, так як відповідачем неодноразово здійснювались відповідні запити; підприємство фактично не існує, за місцем реєстрації відсутнє. Це дійсно унеможливлює здійснення перевірки даних про роботу позивача архівними документами.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача про роботу за цей період є повними та чіткими що підтверджує вказаний вище стаж його роботи, в тому числі спеціальний.

Окрім того, спеціальний стаж роботи позивача підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 за кодом підстави «ЗПЗ013Б1» за період роботи: 04.10.2001 - 18.12.2005, 19.12.2005 - 31.03.2006 - у ВО «Попаснянський склозавод», 11.09.2006 - 25.06.2007, 26.06.2007 - 10.01.2012 - у ТОВ «Попаснянський склозавод» (а.с.8-11).

При цьому слід зазначити, що код «ЗПЗ013Б1» означає, що підставою обліку спеціального стажу є п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Список №2 (Додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. № 435).

Окрім того, зазначені у трудовій книжці факти щодо роботи позивача на склозаводі підтверджуються показами свідків.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на Попаснянському склозаводі. Позивач працював з 1997 до закриття заводу, за виключенням незначних періодів, у складачем шихти, слюсарем-ремонтником у шкідливих умовах весь час. Прогулів, відпусток без збереження заробітної плати не мав. Йому (свідку) зараховано стаж роботи на склозаводі до пільгового стажу, він отримує пенсію.

Відповідно до витребуваного судом у відповідача розрахунку стажу ОСОБА_3 (а.с.44) періоди роботи останнього на склозаводі зараховані до пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на Попаснянському склозаводі. Позивач працював складачем шихти, слюсарем-ремонтником до закриття заводу у грудні 2011 року. А він працював видувачем. Позивач працював у шкідливих умовах, прогулів, відпусток без збереження заробітної плати не мав. Йому (свідку) зараховано стаж роботи на склозаводі до пільгового стажу, він отримує пенсію.

Відповідно до витребуваного судом у відповідача розрахунку стажу ОСОБА_4 (а.с.45) періоди роботи останнього на склозаводі зараховані до пільгового стажу за Списком №1.

Отже, за наявності записів у трудовій книжці, даних персоніфікованого обліку, враховуючи покази свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що є доведеним наявність спеціального стажу позивача за спірний період.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який у спірний період працював на підприємстві, архів якого на даний момент відсутній, у зв'язку з чим він з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати необхідні документи.

Суд першої інстанції визнав як спеціальний стаж роботи позивача з 04.10.2001 - 18.12.2005, 19.12.2005 - 31.03.2006, 11.09.2006 - 25.06.2007, 26.06.2007 - 10.01.2012 складачем шихти, слюсарем-ремонтником у Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод».

Таким чином, з урахуванням визнаного відповідачем спеціального стажу, станом на 20.10.2016 спеціальний стаж позивача складає 13 років 05 місяців 24 дні, який дає право на пенсію на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 423/956/17 - залишити без задоволення. Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 423/956/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до зарахування стажу роботи, зобов'язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_5