Справа № 185/2890/17 (2-а/185/250/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Палюх Т.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2017 рокусправа № 185/2890/17 (2-а/185/250/17)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Юрко І.В. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Лащенко Р. В., з участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Костюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року у справі №185/2890/17 (2-а/185/250/17) за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірною відмову відповідача від 04.03.2017 року у проведенні перерахунку призначенної пенсії та не зарахуванні йому періоду роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі;

- зобов'язати відповідача зарахувати до його загального трудового стажу роботу під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у Дніпропетровській ВК № 89 за період з 01 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року та перерахувати призначену пенсію.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21 лютого 2015року перебуває на обліку в Павлоградському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003року. Пенсія розрахована при загальному страховому стажі роботи 21 рік 9 місяців 29 днів (по 31.12.2014 року). 03 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про включення періоду роботи під час відбуття ним покарання у вигляді позбавлення волі до загального трудового стажу та проведення перерахунку раніше призначеної пенсії за віком, проте йому було відмовлено, з посиланням на те, що зарахувати період роботи у виправній колонії немає законних підстав, так як в довідці №89/4-бух від 20.01.2011 року про заробітну плату, зазначено, що внески до Пенсійного фонду не нараховувалися. Вважає, що при призначенні йому пенсії відповідачем безпідставно не зарахований до його загального трудового стажу час роботи при відбуванні покарання в місцях позбавлення волі з 1 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року, що складає 11 років.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову відповідача від 04.03.2017 року в проведенні перерахунку призначенної пенсії та зарахуванні в трудовий стаж періоду роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Зобов`язано відповідача зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_2 період роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у Дніпропетровській ВК № 89 з 01 листопада 1984 року по 31 травня 1995 року, та перерахувати призначену пенсію.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь позивача з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати на судовий збір в сумі 640 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на час відбуття позивачем покарань законодавством, зокрема ст.50 ВТК України було встановлено, що час роботи засуджених у період відбуття ними покарання у виді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання дороги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до довідки про заробітну плату від 20.01.2011 року, позивачу нараховувалась заробітна плата за періоди з листопада 1984 року по травень 1995 року, проте страхові внески до Пенсійного фонду не відраховувались.

З огляду на вищевикладене, зарахувати період відбування покарання у виправних колоніях до загального трудового стажу немає законних підстав.

Щодо стягнення судового збору з бюджетних асигнувань Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, відповідач зазначив, що на момент прийняття рішення він звільнений від сплати судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 21.02.2015 року і отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Згідно довідки начальника відділу контроля за виконанням судових рішень Дніпропетровської виправної колонії №89, позивач відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Дніпропетровській виправній колонії з 1 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року (а.с.7).

Відповідно до довідок про заробіток для обчислення пенсії №89/4-бух від 20.01.2011 року, виданих Дніпропетровською виправною колонією №89, ОСОБА_2 працював в цеху ЮМЗ в якості станочника і отримував заробітну плату з листопада 1984 року по травень 1995 року включно, але страхові внески до Пенсійного фонду не нараховувались (а.с.8-9).

03.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування стажу роботу під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у Дніпропетровській ВК №89 за період з 01 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року та проведенні перерахунку пенсії.

Листом від 14.03.2017 року № Ч/48 позивачу повідомлено про відмову в зарахуванні періоду роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі до загального трудового стажу та проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за віком, в зв'язку з відсутністю сплати страхових внесків за визначений період (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 4 ст.122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача за призначенням пенсії 21 лютого 2015 року), прямо передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

На час відбуття позивачем покарання сплата страхових внесків не була передбачена діючим на той час законодавством, а тому позивачу не може бути відмовлено у зарахуванні страхового стажу, під час роботи, коли він відбував покарання.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з часу набрання КВК України чинності, час роботи засудженого у період відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі, з листопада 1984 року по травень 1995 року включно, що підтверджено довідками про заробітну плату, підлягає включенню до стажу роботи в силу прямої вказівки закону, яка діяла на час звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Згідно з ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 6 ст.50 Виправно-трудового кодексу України (в редакцій чинній на момент відбування позивачем покарання) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, згідно норм чинного на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії законодавства, достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Згідно довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.01.2011 року №89/4-бух., які видані ОСОБА_2, йому нараховувалась заробітна плата за періоди з листопада 1984 року по травень 1995 року, відповідно до норм законодавства, що діяли на той час, внески до Пенсійного фонду не відраховувались, у період відбування покарання з червня по листопад 1995 року заробітна плата взагалі не нараховувалась. (а.с.8-9)

Враховуючи те, що факт сплати страхових внесків позивачем у спірний період не підтверджено, відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу період роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у Дніпропетровській ВК № 89 з 01 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року та перерахунку пенсії.

За наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до трудового стажу період роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у Дніпропетровській ВК № 89 з 01 листопада 1984 року по 24 листопада 1995 року та у перерахунку пенсії відповідач діяв на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року у справі №185/2890/17 (2-а/185/250/17) за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 вересня 2017 року, в повному обсязі постанова складена 06 вересня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.В.Юрко

В.А.Шальєва