Справа № 127/4506/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 вересня 2017 року м. Київ К/800/24608/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 5 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 році Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці звернулось з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - УПФ, УДВС відповідно) в якому просило скасувати постанови відповідача постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень (далі - державний виконавець) УДВС Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 52710555 від 14 лютого 2017 року (далі - виконавче провадження) у розмірі 5100 гривень (далі - спірна постанова).

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що спірна постанова не ґрунтується на вимогах закону, а тому УПФ просило про задоволення позову.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

УПФ подало касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому прав УПФ не порушив.

Судами встановлено, що УДВС здійснює примусове виконання за виконавчим листом у справі № 127/9009/16-а, виданим 18 жовтня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яким зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 24 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження, а боржнику надано десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У визначений державним виконавцем строк рішення суду боржником не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем УДВС прийнято спірну постанову, якою на УПФ накладено штраф у розмірі 5100 гривень.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, в редакції періоду спірних правовідносин)

За визначенням статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частин 1, 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В свою чергу, частинами 1, 2 статті 75 Закону № 606-XIV передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Водночас, за приписами статті 89 Закону № 606-XIV, до якої відсилає вищевказана норма цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Комплексний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що ключовою і необхідною умовою для настання відповідальності у боржника у вигляді накладення на нього штрафу є невиконання останнім виконавчого документу попри наявність для цього реальної можливості.

В свою чергу, відповідальність, передбачена статтями 75, 89 Закону № 606-XIV не настає у разі, якщо рішення, з приводу якого видано виконавчий лист, не виконано боржником з поважних причин.

При цьому, під поважними причинами, у даному випадку, необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення боржника, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне виконання рішення у виконавчому провадженні.

Разом з тим, судами встановлено, що УПФ, як на поважну причину невиконання судового рішення, посилалось на відкриття касаційного провадження у справі щодо перегляду ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою УПФ на постанову, на виконання якої видано виконавчий лист на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що вказані боржником обставини не відповідають наведеним вище критеріям щодо об'єктивності та непереборності, а тому дійшли обґрунтованого висновку про правомірність спірної постанови відповідача.

Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 5 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк