Справа № 814/309/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2017 року Справа № 814/309/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Будівельна Компанія Житлопромбуд"-8",
доГоловного управління Державної Фіскальної служби у Миколаївській області,
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.02.2017р. №, В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.02.2017 року про зменшення суми податкового зобов'язання в сумі 526 276, 00 гривень і зменшення суми податкового кредиту на суму 499 962, 00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" має весь пакет документів щодо правовідносин свого часу з контрагентами ТОВ Компанія "Український будівельник" та ТОВ ВФ "Дзета", а відповідач під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення безпідставно заперечив можливість врахування сплачених на користь цих контрагентів коштів до податкового кредиту, помилково кваліфікуючи зазначені господарські операції як безтоварні та нікчемні.

Відповідачем надано письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що позивачем під час перевірки не надано до податкового органу доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю, на підставі чого відповідач вважає податкове повідомлення-рішення від 09.02.2017 року правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволені позову.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідно до вимог статті 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше одного місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" зареєстровано в якості юридичної особи у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради 02.11.1994 року.

Основним видом діяльності ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Як встановлено судом, відповідачем проводилась планова виїзна перевірка ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року.

За результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 27.01.2017 року № 39/14-02-14-0/05409952 про результати планової виїзної перевірки ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8", яким встановлено порушення: - пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, пункту 7 П(С)БО 15), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. № 290, з урахуванням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 996-ХІУ від 16.07.1999р., у зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарської операції з контрагентом-покупцем ТОВ Компанія «Український будівельник», чим завищено суму

операційних доходів на суму 2 631 382 грн.; - пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, пункту 10 П(С)БО 16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99р. № 318, з урахуванням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 996-ХІУ від 16.07.1999р., в зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарської операції з контрагентом-постачальником ТОВ ВФ «Дзета», чим завищено суму операційних витрат на суму 2 499 809 грн.; - пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, завищено суму податкових зобов'язань в зв'язку з непідтвердженням реальності здійснення господарських операцій з контрагентом-покупцем ТОВ Компанія «Український будівельник» за червень 2016 року на суму 526 276 грн.; - пп. 198.1 ст. 198, п. 198.2, 198.3 та п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755- УІ від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями завищено суму податкового кредиту в зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ ВФ «Дзета» за червень 2016 року на суму 499 962 грн

На підставі акту перевірки від 27.01.2017 року № 39/14-02-14-0/05409952 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 09.02.2017 року № про зменшення суми податкового зобов'язання в сумі 526 276, 00 гривень і зменшення суми податкового кредиту на суму 499 962, 00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням від 09.02.2017 року № позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо наступних порушень: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198. 6 ст.198 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено суму податкового зобов'язання за період перевірки на 526 276, 00 грн. та завищено суму податкового кредиту на суму 499 962, 00 грн.

Між ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" та ТОВ ВФ «Дзета» був укладений договір поставки № 02/06-16 від 02.06.2016р., за умовами якого ТОВ ВФ «Дзета» (Постачальник) приймає на себе зобов'язання поставляти ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" (Покупець) прийняло та оплатило товар.

Предметом договору є поставка товару визначеного специфікацією, а саме: розпашні ворота, сітчаті панелі зі стійками із профільної труби, калитка та стовпи з опорами.

Постачальником податкові накладні було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (податкова накладна № РН-19, РН-20, РН-21 від 09.06.2016р. та № РН-22. РН-23 від 10.06.2016р. - копії додаються). Відпуск товару здійснено на складі Постачальника, доставка - компанією перевізником ТОВ «Миколаївбудавто», що підтверджено ТТН від 09.06.2016р. та від 10.06.2016р.

Відповідно до умов договору поставки № 02/06-16 від 02.06.2016р. Позивачем проведено оплату за поставлений товар: платіжне доручення № 3370 від 22.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3414 від 24.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3398 від 24.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3608 від 13.07.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3887 від 29.07.2016р. на суму 500 000, 00 грн., платіжним дорученням № 4019 від 09.09.2016р. на суму 499 770, 24 грн.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ ВФ «Дзета» за період - червень 2016 року.

В подальшому поставлений ТОВ ВФ «Дзета» товар було реалізовано позивачем підприємству ТОВ Компанія «Український будівельник» з яким позивач мав укладений договір поставки № 30.03-16ПК2 від 30.03.2016р.

Відповідно до умов договору поставки № 30.03-16ПК2 від 30.03.2016р. позивачем отримано від ТОВ Компанія «Український будівельник» кошти за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням № 3557 від 12.04.2016р. на суму 1 700 000,00 грн., платіжним дорученням №3564 від 14.04.2016р. на суму 510360,60 грн., платіжним дорученням № 4144 від 30.06.2016р. на суму 947297,40 грн.

Як встановлено судом, факт поставки підтверджується податковими накладними зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних (податкова накладна №2 від 12.04.2016р., № 4 від 14.04.2016р. та № 13 від 10.06.2016р.

Поставка товару здійснена на склад ТОВ Компанія «Український будівельник», доставка - компанією перевізником ТОВ «Миколаївбудавто», що підтверджено ТТН від 10.06.2016р.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ ВФ «Дзета». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що проведеним аналізом звітності ТОВ «Виробнича фірма Дзета» встановлено, що відповідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень 2016 прийнятого 19.07.2016 року за № , працювало у штаті - 1особа, працювало за цивільно-правовими договорами - 0 осіб; загальна сума нарахованої зарплати - 0,00 грн., середня заробітна плата - 0,00 грн.

Також, відповідачем зазначено, що у зв'язку з тим, що ТОВ «Виробнича фірма Дзета» не подано до Білоцерківської ОДПІ звітів форми 1 -ДФ «Розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» за 2 квартал 2016 та відсутність інших доказів залучення сторонніх трудових ресурсів на підставі цивільно-правових договорів можна зробити висновок про відсутність найманих працівників в 2 кварталі 2016 р, що унеможливлює виконання задекларованих господарських операцій.

Відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної (форма Д4) за травень-вересень 2016 року на підприємстві рахуються лише 1 особа, середньомісячна заробітна гривень. Тобто, відповідачем зроблені висновки про відсутність трудових ресурсів необхідної кваліфікації для надання різноманітних послуг та реалізації товарів в значних обсягах контрагентам-покупцям.

Крім того, іншим контрагентам - покупцям ТОВ «Виробнича фірма Дзета» реалізує БМР на здійснення яких у підприємства взагалі відсутні кваліфіковані спеціалісти та виробничі потужності.

В ході проведення перевірки відповідачем отримано від Білоцерківській ОДПІ інформацію, що ТОВ ВФ «Дзета» 24.10.16 року розірвано «Договір про визнання електронних документів», у зв'язку з відсутністю підприємства за податковою адресою. Крім того, отримано податкову інформацію від 02.12.16р. № 250/10-02-14-03/19416499 за травень-листопад 2016 року, якою не підтверджено здійснення господарських взаємовідносин з контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями. Декларування ТОВ «Виробнича фірма Дзета» значних обсягів реалізації різноманітних послуг на адресу контрагентів-покупців при відсутності придбання даних послуг згідно інформації з ЄРПН та відсутності трудових ресурсів в достатній кількості та необхідної кваліфікації, свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Господарська діяльність ТОВ ВФ «Дзета» має ознаки нереальності здійснення, а саме відсутні технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, відсутній кваліфікований персонал, незначний штат працюючих осіб при тому, що здійснення зазначеної діяльності потребує участі більшої кількості людей, в т.ч. за спеціальною освітою (здійснення консалтингових послуг); відсутні основні фонди (при тому, що вони необхідні для здійснення операцій), транспортні засоби, спеціальні приміщення та холодильних камер для зберігання товарів, зокрема курятини, неможливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності.

Враховуючи наведену інформацію ТОВ ВФ «Дзета» не підтверджено фактичного здійснення операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за червень 2016 року.

Отже, перевіркою встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів (робіт, послуг) контрагентами ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8", що свідчить про укладення угод без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично не здійснені господарські операції для отримання податкової вигоди.

Відповідно до Акту перевірки, податківцями заперечується можливість врахування зазначеної суми у податкового кредиті, та відповідно право позивача на її бюджетне відшкодування на тій підставі, що позивач свій власний податковий кредит формував за рахунок ТОВ ВФ «Дзета», у якого відсутні трудові ресурси, відсутні транспортні засоби.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є бездоказовими.

Крім того, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" та ТОВ ВФ «Дзета» був укладений договір поставки № 02/06-16 від 02.06.2016р., за умовами якого ТОВ ВФ «Дзета» (Постачальник) приймає на себе зобов'язання поставляти ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" (Покупець) прийняло та оплатило товар.

Предметом договору є поставка товару визначеного специфікацією, а саме: розпашні ворота, сітчаті панелі зі стійками із профільної труби, калитка та стовпи з опорами. Постачальником податкові накладні було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (податкова накладна № РН-19, РН-20, РН-21 від 09.06.2016р. та № РН-22. РН-23 від 10.06.2016р. Відпуск товару здійснено на складі Постачальника, доставка здійснена - компанією перевізником ТОВ «Миколаївбудавто», що підтверджено ТТН від 09.06.2016р. та від 10.06.2016р. Відповідно до умов договору поставки № 02/06-16 від 02.06.2016р. позивачем проведено оплату за поставлений товар: платіжне доручення № 3370 від 22.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3414 від 24.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3398 від 24.06.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3608 від 13.07.2016р. на суму 500 000,00 грн., платіжне доручення № 3887 від 29.07.2016р. на суму 500 000, 00 грн., платіжне доручення № 4019 від 09.09.2016р. на суму 499 770, 24 грн.

Товар за вищевказаними договорами було поставлено в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними, а саме: видаткова накладна №РН-20 від 09.06.2016р.; видаткова накладна №РН-19 від 09.06.2016р.; видаткова накладна №РН-31 від 09.06.2016р.; видаткова накладна №РН-22 від 10.06.2016р.; видаткова накладна №РН-23 від 10.06.2016р.

Видаткові накладні від постачальників заповнені належним чином, кожен з документів містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що поставлений ТОВ ВФ «Дзета» товар було реалізовано позивачем підприємству ТОВ Компанія «Український будівельник», з яким ПАТ "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" мало укладений договір поставки № 30.03-16ПК2 від 30.03.2016р.

Відповідно до умов договору поставки № 30.03-16ПК2 від 30.03.2016р. Позивачем отримано від ТОВ Компанія «Український будівельник» кошти за поставлений товар: платіжне доручення № 3557 від 12.04.2016р. суму 1 700 000,00 грн., платіжне доручення №3564 від 14.04.2016р. на суму 510360,60 грн., платіжне доручення № 4144 від 30.06.2016р. на суму 947297,40 грн.

Окрім того, факт поставки підтверджується податковими накладними зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, асаме: податкова накладна №2 від 12.04.2016р., № 4 від 14.04.2016р. та №13 від 10.06.2016р. Поставка товару здійснена на склад ТОВ Компанія «Український будівельник», доставка - компанією перевізником ТОВ «Миколаївбудавто», що в свою чергу підтверджено ТТН від 10.06.2016р.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів, або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнані фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій.

Стосовно не надання товарно - транспортних накладних суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2015 р. у справі № 826/15167/13-а за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Пунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010] VI, із змінами та доповненнями передбачено, що прибуток із джерелом походже Україні та за її межами, визначається шляхом коригування (збільшення або змев фінансового результату до оподаткування (прибутку, збитку), визначеного у фін звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) буxгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на різниці, що виникають віді до положень цього розділу.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачанн: розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредите товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фіна] лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення подл зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок ш податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі посі товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, і відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує ш податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена від до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що за факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В свою чергу, відповідач в акті перевірки зазначав про не доведеність реальності придбання та використання товарів від контрагентів у межах господарської діяльності, посилаючись на те, що контрагент позивача відсутній за своїм місцезнаходженням.

Разом з цим, відповідачем в силу ст.71 КАС України не надано жодного доказу того, що на момент видачі податкових накладних контрагент позивача не знаходився за адресою, що зазначена у податкових накладних.

Слід також зазначити, що незнаходження юридичної особи за її місцезнаходженням тягне наслідки передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", із застосуванням певної процедури, встановленої цим законом, серед яких невизнання органом ДПС даних податкової звітності контрагентів такої юридичної особи, як і встановлення ознак нікчемності його угод не значиться.

Разом з цим, з боку відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у контрагента позивача на час здійснення господарських операцій із позивачем були відсутні необхідні умови для її проведення.

Також, відповідачем не надано до суду будь - яких доказів застосування до контрагента позивача фінансових санкцій, наявності вироків судів по закінченим кримінальним справам та інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності безтоварності (реальності) господарських операцій або порушення публічного порядку з боку контрагентів або позивача.

Відповідно до ст. 61 Конституції України встановлена індивідуальна відповідальність за вчинення правопорушення, тобто платник податків відповідає лише за свої дії, а не за дії своїх контрагентів.

Крім цього, слід зазначити, що органи податкової служби не наділені повноваженнями за власною ініціативою визнавати нікчемними (недійсними) господарські угоди між двома суб'єктами господарювання з огляду на норми Закону "Про державну податкову службу" та ст.20 Податкового кодексу України.

В той же час, судом встановлено (доказів про інше відповідачем суду не надано) що у позивача була відсутня, як головна мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди. Навпаки, судом було встановлено намір здійснювати та фактичне здійснення реальної підприємницької діяльності позивачем.

Суд також дійшов висновку, що дії позивача, як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідачем не наведено правової підстави та не надано належних доказів на підтвердження нікчемності укладеної позивачем з його контрагентом угоди.

За наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит.

За таких обставин, зменшення суми податкового зобов'язання позивачу на суму 526 276, 00 гривень та зменшення суми податкового кредиту на суму 499 962, 00 гривень, є необґрунтованим, а рішення відповідача підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 09.02.2017 року.

3. Присудити на користь Приватного акціонерного товариства "Будівельна Компанія Житлопромбуд - 8" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір в сумі 15 393, 57 гривень (п'ятнадцять тисяч триста дев'яносто три гривні п'ятдесят сім коп.).

4. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко