Справа № 826/21738/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовом

Державної фінансової інспекції України

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвосток»

про

стягнення заборгованості в сумі 25 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна фінансова інспекція України (далі також – позивач або ДФІ України) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвосток» (далі також – відповідач або ТОВ «Трансвосток») про стягнення 25 800,00 грн. в дохід Державного бюджету України, внаслідок порушення умов договору від 30.08.2012 № RFF 283/07/12 LC-21/9/13.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивач зазначив, що у зв’язку з невиконанням ДСНС України пункту 7 вимоги ДФІ України від 28.04.2014 № 04-14/458 про вжиття заходів щодо стягнення з ТОВ «Трансвосток» коштів у сумі 25 800,00 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та перерахування їх до Державного бюджету, відповідні кошти підлягають стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову у зв’язку з їх необґрунтованістю, наголошуючи на тому, що ним виконані умови договору від 30.08.2012 № RFF 283/07/12 LC-21/9/13 перед ДСНС України.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Пунктами 10 та 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що органу державного фінансового контрою надано право: звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб’єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв’язку зі здійсненням суб’єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв’язку з публічним формуванням суб’єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об’єднання, юридичні особи, які не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб’єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об’єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об’єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

При цьому, в даному випадку, позовні вимоги Державної фінансової інспекції України, як суб’єктом владних повноважень, заявлено до юридичної особи – Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвосток», яке не є підконтрольною установою і ДФІ України владних управлінських функцій відносно нього не здійснює. Крім того, предметом спору у даній справі є, в тому числі, порушення відповідачем умов договору від 30.08.2012 № RFF 283/07/12 LC-21/9/13.

Відповідно до пункту 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам.

Отже, за суб’єктним складом сторін та сутністю спору справа про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвосток» до державного бюджету коштів на суму 25 800,00 грн. внаслідок порушення умов договору від 30.08.2012 № RFF 283/07/12 LC-21/9/13 підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладена суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

2. Роз'яснити Державній фінансовій інспекції України, що даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

3. Попередити Державну фінансову інспекцію України, що повторне звернення з такими самими позовними вимогами не допускається.

4.Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій