Справа № 694/907/17
Суддя: Сакун Д. І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/907/17 2-а/694/30/17
ПОСТАНОВА

іменем України

04.09.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді: Сакун Д. І.

при секретарі: Матвієнко А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними, поновлення пропущеного строку, визнання діянь протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату підвищеної пенсії на 30% надбавку як дитині війни з 09.07.2007р. нараховувати і виплачувати підвищену пенсію у повному розмірі в подальшому довічно,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з вказаним адміністративним позовом до відповідача Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила суд:

- визнати причини пропущення строку для звернення до суду поважними та поновити пропущений за поважних причин строк для звернення до суду за захистом її права як дитини війни на підвищену пенсію з 09.07.2007р.;

- визнати діяння Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо нарахування і виплати несплаченої як дитині війни підвищеної на 30% надбавки з 09.07.2007р. по теперішній час протиправними, а невиплачену підвищену пенсію заборгованістю;

- зобов'язати Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України негайно з дня набрання судовим рішенням чинності здійснити перерахунок пенсії, підвищивши її на 30% надбавку як дитині війни з 09.07.2007р. по 28.12.2014р., виплатити у повному обсязі заборговані кошти з урахуванням проведених виплат, а також нараховувати і виплачувати підвищену на 30% надбавку пенсію як дитині війни у подальшому розмірі довічно.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Подала письмові заперечення, у яких зазначено, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році положення статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України доповнивши пунктом 9 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні. Зазначені кошти позивачці виплачувалися в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Частина 2 вищезазначеної статті встановлює 6 місячний строк для звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачем було пропущено строки звернення до адміністративного суду, оскільки позовну заяву подано лише в липні 2017 року. Позивач щомісячно отримував пенсію і не міг не знати про розмір пенсії, що була нарахована. Просила у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 04.09.2017р. адміністративний позов в частині вимог за період з 09.07.2007р. по 27.01.2017 р. включно було залишено без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Згідно ч. 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Звенигородському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, також має право на отримання надбавки до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно зі ст. 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція статті 6 Закону № 2195-IV була чинна після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктом 1 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N 107-VI.

У подальшому пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році положення статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України доповнивши пунктом 9 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зазначене також констатовано в Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI з наступними змінами (є аналогічним пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік»).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Згідно з пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року встановлено, що фінансування виплат, передбачених пунктом 3 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Пунктом 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У Рішенні від 02.03.1999 №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як вбачається з розпоряджень на перерахунок пенсії, наданих представником відповідача позивачу виплачується підвищення до пенсії як дитині війні у розмірі 66,43 грн.

Таким чином, суд вважає, що позивачці у період з 28.01.2017р. правомірно виплачувалося підвищення до пенсії як дитині війні у розмірі 66,43 грн.

Доводи позивачки про те, що Законом № 2195-IV регламентовано її право на підвищення пенсії як дитини війни на 30%, є не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Таким чином, дослідивши всі доводи позивача та перевіривши обставини, на які вона посилався у своєму позові, запереченнях на позовну заяву відповідача та в судовому засіданні, суд вважає, що вони не спростовують правомірності нарахування відповідачем позивачці пенсій у відповідному розмірі та не доводять наявності правових підстав для задоволення її позовних вимог.

При цьому, відповідач, діючи як суб'єкт владних повноважень, у відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України, довів перед судом правомірність своїх дій та підтвердив обставини, на які він посилається належними і допустимими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 152 Конституції України, ст. 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. ст. 2, 5, 6,17, 71, 159-163 КАС України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними, поновлення пропущеного строку, визнання діянь протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату підвищеної пенсії на 30% надбавку як дитині війни з 09.07.2007р. нараховувати і виплачувати підвищену пенсію у повному розмірі в подальшому довічно.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Київського апеляційного адміністративного суду через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.І. Сакун