Справа № 826/5572/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 серпня 2017 року м. Київ№ 826/5572/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу та клопотання про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного

територіального управління юстиції у м. Києві Бордюк Ірини Юріївни,

Управління державної реєстрації Головного територіального управління

юстиції у м. Києві

третя особа ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

про визнати протиправним та скасувати рішення

за участю представників сторін:

від позивача 1: ОСОБА_7,

ОСОБА_8

від позивача 2: ОСОБА_2,

ОСОБА_9

від відповідача 1, 2: Барбух Вікторія Володимирівна

від третьої особи 1: ОСОБА_4,

від третьої особи 2: не з'явився

від третьої особи 3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, в особі ОСОБА_1, ОСОБА_2 (надалі - Позивачі), звернулися з адміністративним позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бордюк Ірини Юріївни (надалі - Відповідач 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач 2), треті особи: ОСОБА_4 (надалі - третя особа 1), ОСОБА_5, (надалі - третя особа 2), ОСОБА_6 (надалі - третя особа 3), в якому просять: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бордюк Ірини Юріївни від 25.11.2015 року (індексний № 26441769) про державу реєстрацію права ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_1) на 89/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1; визнати нечинним та скасувати Свідоцтво про право власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_1) на 89/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (серія та номер: НОМЕР_2) видане 25.11.2015 р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Представником третьої особи 1 заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заявленого клопотання третя особа 1 зазначає, що в даній справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані з порушенням на думку Позивачів права власності на спільну часткову власність.

Представник Позивача вважає заявлені клопотання необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з підстав викладених в письмових запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Позивачі оскаржують самочинне будівництво третіми особами та реєстрацію за останніми права власності на нерухоме майно: житловий будинок літ. Х та літ. Ц, гараж літ. Ч, навіс літ. Ю та інше самочинне будівництво по АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачі не погоджуються, що частина майна 89/100, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 належить третій особі, оскільки, на їх думку, спірне майно є їх власністю, як співвласників.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі „Zand v. Austria" вказав, що словосполучення „встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування „суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття „суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає „усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається „судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи даний спір, Суд вважає, що він не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки Позивачами оскаржується фактично перехід права власності до третіх осіб на частину нерухомого майна (89/100).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін „суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із незаконним заволодінням третьою особою 1 на спільне нерухоме майно, Суд приходить до висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з встановлення (визнання) права власності і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Крім того, Суд звертає увагу, що Позивачами фактично оскаржується перехід права власності до третьої особи 1, а не вчинення реєстраційних дій, що в свою чергу підтверджується клопотаннями про призначення судово будівельної-технічної експертизи про встановлення відповідність належення третій особі власності на 89/100.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судами статей 36, 37 Закону № 898-IV, Суд вважає, що в цьому випадку підлягає застосуванню ст.6 Конвенції стосовно „суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися „судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, Суд звертає увагу, що в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року №21-41а16, згідно з п. 1. ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями ст. 157, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання представника ОСОБА_4 про закриття провадження у справі.

2. Закрити провадження у справі за №826/5572/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бордюк Ірини Юріївни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнати протиправним та скасувати рішення

3. Попередити Позивачів, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної

Суддя А.Б. Федорчук