Справа № 816/1228/17
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1228/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Прокопчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги та акту перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про:

- визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн.;

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року № "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в розмірі 63797,84 грн.;

- визнання акту від 27 березня 2017 року №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_1 "Про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність (приватного нотаріуса) ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25 серпня 2011 року по 31 грудня 2015 року" таким, що не відповідає чинному законодавству, в частині визначення донарахування по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2012 та 2015 роки.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість висновків акту перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_1 щодо порушення нею вимог законодавства, недорахування та недоплати єдиного соціального внеску, та, як наслідок, протиправність прийняття на підставі зазначених висновків вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2017 №Ф- та рішення від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. На думку ОСОБА_1, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в рядку «усього» графи 2 таблиці 3 додатку №5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454, та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 №22-2, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року. Позивач зазначає, що звіти з єдиного внеску за 2011-2015 роки були заповнені нею з урахуванням та у відповідності до вимог законодавства, подані до контролюючого органу своєчасно, страхові внески сплачені нею в повному обсязі з урахуванням встановленого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мінімального та максимального розміру єдиного внеску.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях від 05.09.2017 №304 (а.с. 197-198).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У період з 27.02.2017 по 20.03.2017 на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та пп.13.1.2 п.13.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказів від 16.02.2017 №1156, від 10.03.2017 №1813, направлень на перевірку від 27.02.2017 №1/26-15-13-06, від 27.02.2017 №2/26-15-13-06, виданих ГУДФС у м. Києві, головним державним ревізором-інспектором 1 рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб Онікієнко Т.М. та начальником відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб Михайлівською В.Л. проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи (приватного нотаріуса) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25.08.2011 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_2 (а.с. 28-53).

Згідно з висновками цього акту, плановою виїзною перевіркою встановлено порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог:

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України, а саме, приватним нотаріусом ОСОБА_1, у зв'язку з завищенням суми видатків у 2013-2015 роках на загальну суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн), було занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн). За результатами перевірки приватному нотаріусу ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за 2013-2015 роки по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5312,27 грн, у тому числі у 2013 році - 2705,32 грн, у 2014 році - 1366,98 грн, у 2015 році - 1239,97 грн;

- п.1 ст.4, п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, приватний нотаріус ОСОБА_1 не дорахувала та не доплатила єдиного соціального внеску, що нараховується на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки та на підставі даних книги обліку доходів і витрат у 2011-2015 роках на загальну суму 309971,60 грн (2011 рік - 18533,94 грн, 2012 рік - 66862,76 грн, 2013 рік - 70049,54 грн, 2014 рік - 70042,27 грн та 2015 рік - 84483,09 грн). В порушення вимог п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» самозайнята особа (приватний нотаріус) ОСОБА_1 не подала до ДПІ у Голосіївському району ГУДФС у м. Києві звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік;

- п.162.1 ст.162, ст.168, пп.1.1 п.161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у зв'язку із заниженням у 2015 році суми чистого доходу на 6013,38 грн приватним нотаріусом ОСОБА_1 недовнесено до бюджету за 2015 рік військового збору у сумі 92,99 грн. Перевіркою донараховано військового збору на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки за 2015 рік в сумі 92,99 грн.

Позивач, не погодившись із такими висновками подала до ГУДФС у Полтавській області заперечення від 03.04.2017 вих.№71/01-16 на висновки акту від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_2 (а.с. 54-62).

За результатами розгляду зазначеного заперечення ГУДФС у м. Києві прийняло рішення від 12.04.2017 №Т/26-15-13-06-24 (а.с. 63-70), згідно з яким вирішено:

1. Керуючись вимогами ст.83, ст.86.7 Податкового кодексу України та розглянувши надані до заперечення самозайнятою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_1 документи врахувати.

2. Викладені в висновку акту документальної планової виїзної перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 самозайнятої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1 порушення п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України щодо завищення витрат на загальну суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн) та щодо заниження самозайнятою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_1 сум оподатковуваного доходу (чистого доходу) на загальну суму 30058,09 грн (у 2013 році занижено на 15913,66 грн, у 2014 році занижено на 8041,05 грн, у 2015 році занижено на 6103,38 грн) та п.178.3 ст.178, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України щодо заниження самозайнятою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_1 податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 5312,27 грн, у тому числі у 2013 році - 2705,32 грн, у 2014 році - 1366,98 грн та у 2015 році - 1239,97 грн, порушень пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо заниження до сплати у бюджет військового збору у сумі 92,99 грн - визнати такими, що не відповідають дійсності та підлягають скасуванню.

3. Висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 самозайнятої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1 на порушення п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 310335,26 грн, в тому числі за 2011 рік - 18897,60 грн, за 2012 рік - 66862,76 грн, за 2013 рік - 70049,54 грн, за 2014 рік - 70042,27 грн, за 2015 рік - 84483,09 грн - залишити без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 (з урахуванням рішення за результатами розгляду скарги від 12.04.2017 №Т/26-15-13-06-24) ГУДФС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 винесено:

- вимогу від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 310335,26 грн (а.с. 24);

- рішення від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 63797,84 грн (а.с. 25).

Не погодившись із вимогою від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) та рішенням від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній вимозі та рішенню, суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно із п.2, п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ст.2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону №2464-VI обов'язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

За приписами пп.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

За змістом ч.11 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з положеннями ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Вказаною нормою встановлюються особливості сплати єдиного внеску для різних платників, перелік яких визначений у статті 4 Закону №2464-VI. Відповідно до п.5 ч.1 зазначеної статті платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме нотаріальною діяльністю, та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Таким чином, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що у перевіряємий період ОСОБА_1 рахувалася фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність (приватний нотаріус), остання перебувала на обліку в органі доходів і зборів як платник податків, а також була зареєстрованою в якості платника єдиного соціального внеску.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 до контролюючого органу була подана наступна звітність:

- 27.04.2012 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2011 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 151367,64 грн (а.с. 71-72);

- 29.04.2013 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 505760,76 грн (а.с. 77-78);

- 03.03.2014 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 3429147,54 грн (а.с. 79-80);

- 17.04.2015 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 1190171,76 грн (а.с. 84-85);

- 26.04.2016 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, відповідно до якої річна сума оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 386110,50 грн (а.с. 89-91).

Слід зауважити, що ані в акті перевірки перевіряючими, ані в ході судового розгляду справи представником відповідача не було висловлено жодних зауважень щодо своєчасності та форми подання ОСОБА_1 вказаних вище податкових декларацій про майновий стан і доходи, не наведено доказів на підтвердження невірного зазначення останньою у деклараціях показників чистого оподатковуваного доходу чи на підтвердження невідповідності таких показників первинній, бухгалтерськй та іншій документації позивача, в тому числі даним Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Поряд з деклараціями про майновий стан і доходи протягом 2011-2015 років позивачем до відповідних контролюючих органів подавалася звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 73-76, 81-83, 86-88, 92-93).

На зауваження перевіряючих у акті про неподання платником звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказала, що оскільки на її примірнику звітності, яка подавалася нею 26.04.2016 до ДПІ у Голосіївському районі ГУДФС у м. Києві, проставлено штамп з датою реєстрації - 26.04.2016 та реєстраційний номер вх.№6560589, така звітність вважається прийнятою контролюючим органом.

Поряд з цим, в ході розгляду справи позивач пояснила суду, що при заповненні звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011, 2012 та 2015 роки нею у рядку «усього» графи 2 таблиці 3 звітів зазначалися суми отриманого річного доходу, які повністю відповідають сумам чистого оподатковуваного доходу, задекларованого нею у деклараціях про майновий стан і доходи за вказані роки.

Водночас, позивач не спростовує тієї обставини, що при складенні звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 та 2014 роки нею в рядку «усього» графи 2 таблиці 3 звітів помилково були зазначені суми загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, які є значно більшими ніж суми чистого оподатковуваного річного доходу, які й мали вказуватися.

Разом з тим, на переконання позивача, з чим погоджується й суд, вказана помилка не може зумовлювати заниження ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 та 2014 роки, а навпаки, має наслідком сплату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску у більшому розмірі, ніж у разі розрахунку такого єдиного внеску виходячи із сум чистого оподатковуваного річного доходу платника за 2013 та 2014 роки.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 189-194) підтверджується здійснення оплати ОСОБА_1 сум нарахованого єдиного внеску за 2011-2015 роки, виходячи із вказаних у звітах сум доходу, на які нараховується такий єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла до 01.01.2015) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла з 01.01.2015) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пп.3 п.4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 №455 (чинна до 29.05.2015) платники, визначені підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування протягом перевіряємого періоду регулювався постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 №22-2, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1014/18309 та діяла до 08.01.2014 (далі - Порядок №22-2), а також наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за №1628/24160 та діяв до 30.04.2015 (далі - Порядок №454).

Відповідно до пункту 3.4 Порядку №22-2 фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Положення аналогічного змісту містилось і в пункті 3.4 Порядку №454, відповідно до якого фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Отже, за приписами наведених норм законодавства, для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але в межах розміру мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Тобто, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в рядку «усього» графи 2 таблиці 3 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Додаток №5 до Порядку №454 та Порядку №22-2), має відповідати чистому оподатковуваному доходу, заявленому в податковій декларації про майновий стан і доходи.

До зазначеної суми, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, застосовується відповідна ставка, визначена у частині 11 статті Закону №2464-VI (34.7 %).

Суд звертає увагу, що застосований позивачем порядок визначення сум єдиного соціального внеску відповідає встановленим Законом №2464-VI вимогам.

Таким чином, жоден із зазначених нормативно-правових актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Єдиною вимогою виступає відповідність даним річної податкової декларації. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 (Додаток №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2).

З 29.05.2015 процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Закону №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами (далі - фіскальні органи), визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції №449 базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Суд зауважує, що нормативно-правові акти, які до 29.05.2015 врегульовували процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, зокрема і Закон №2464-VI, не містили вищезазначених положень щодо обрахунку єдиного соціального внеску.

Суд також враховує, що контролюючим органом здійснено донарахування єдиного соціального внеску позивачеві за період 2011-2015 роки, тобто і за період, коли Інструкція №449 ще не діяла.

На думку суду, положення Інструкції №449 щодо необхідності ділення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), зазначеного у податковій декларації, на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, йде у розріз положенням частини 4 пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI, яка визначає, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

При визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом були порушені вимоги пп.2 п.1 ст.7 Закону №2464-VI.

Таким чином, суд критично оцінює застосований відповідачем метод визначення суми чистого доходу отриманого платником податків в кожному конкретному місяці 2011-2015 роках та зазначає, що вказаний метод не узгоджується із вимогами Закону №2464-VI.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги ГУДФС у Полтавській області від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн.

З огляду на те, що судом встановлено відсутність порушення позивачем норм законодавства в частині нарахування єдиного внеску, то відповідно й відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій, відтак рішення ГУДФС у Полтавській області від 15.05.2017 № "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в розмірі 63797,84 грн є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання акту від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_1 "Про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність (приватного нотаріуса) ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25 серпня 2011 року по 31 грудня 2015 року" таким, що не відповідає чинному законодавству, в частині визначення донарахування по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2012 та 2015 роки, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

За приписами ст.13 Закону №2464-VI органи доходів і зборів, зокрема, мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначає ст.77 Податкового кодексу України.

При цьому, п.77.9 ст.77 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно положень п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів) (п.86.3 ст.86 Податкового кодексу України).

По суті акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи доходів і зборів.

Акт перевірки є засобом документування дій контролюючого органу і не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки або порушення, встановлені під час проведення перевірки, не тягне відповідних юридичних наслідків.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу ч.2 ст.2, п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вважає, що акти ревізій, звірок, документальних перевірок, висновки посадових осіб контролюючих органів, викладені в актах перевірок, звірок, інші дії, вчинені у процесі перевірки, звірки, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не мають обов'язкового характеру.

Тобто, сам по собі акт перевірки, в тому числі і його висновки, не містить владних управлінських приписів щодо платника, оскільки такий акт є лише носієм доказової інформації та не містить волевиявлення суб'єкта владних повноважень щодо виявлених фактів правопорушень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що висновки акту від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-НОМЕР_1, в тому числі щодо недорахування та недоплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2015 роки, є лише формою фіксації інформації, яка використовується контролюючим органом, та не зумовлюють жодних правових наслідків для позивача. А відтак, жодним чином не порушують та не впливають на права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч.1, 3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року № "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в розмірі 63797,84 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 3741,33 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову в повному обсязі складено 11 вересня 2017 року.

Суддя С.О. Удовіченко