Справа № 536/552/17-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 р.Справа № 536/552/17-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.06.2017р. по справі № 536/552/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кременчуцького об'єднаного УПФ України Полтавської області про перерахунок пенсії.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

ОСОБА_1, не погодившись з ухвало суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу. В обґрунтування вказує, що він є ліквідатором аварії на ЧАЕС , не є юристом ,тому не міг знати про статтю 99 КАС України. Посилається на вимоги ст7 257 ЦК України , якою передбачені інші строки позовної давності. Просить скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року, задовольнити його позовні вимоги.

Кременчуцьке об'єднане УПФ України Полтавської області заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції прийнято з рахуванням всіх обставин та при вірному застосуванні норм чинного законодавства, просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги , ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду позов на підставі ст. 100 КАС України, суд першої інстанції виходив з того , що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом , встановлений ч.2 ст.99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком с першої інстанції щодо залишення без розгляду позову , виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правовихвідносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але така позовна заява може бути залишена без розгляду на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Пунктом 1 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в позовній заяві просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 23.07.2011 року по 01.01.2012 рік.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Позивач отримував пенсію щомісячно, отже про розмір отриманої пенсії йому було відомо кожного місяця, а також було відомо про нарахування відповідних сум пенсій в розмірі, встановленому судовим рішенням.

Адміністративний позов подано до суду 29.03.2017 року.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 29.09.2016 року, тобто поза межами позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення особою відповідних дій.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що строки впливають на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем не можуть бути визнані поважними та об'єктивними.

Ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які би свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду з даним позовом та наявність правових підстав для поновлення строку звернення з даними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

У справі Bellet v. Fгаnсе суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд відзначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач та його представник не навели суду жодних нових причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Посилання позивача на положення статей 257 ЦК України є безпідставними, оскільки із змісту даної норми вбачається, що вона встановлює тривалість і умови перебігу та переривання строку звернення до суду з позовами щодо захисту прав, свобод та інтересів у сфері приватно-правових (цивільних) відносин, а в даному випадку суд розглядає публічно-правовий (адміністративний) спір, тому до спірних відносин підлягає застосуванню строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 99 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішеннях від 27 лютого 1980 року у справі "Девеер проти Бельгії" та від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббігс та інші проти Великобританії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

А відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Твердження позивача про те, що застосовуючи ст. 99 КАС України суд фактично звужує обсяг прав позивача є не обґрунтованими. Вказані твердження спростовуються висновками Конституційний Суд України, зробленими у рішенні по справі № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Зокрема, суд зазначив, що в процесуальних кодексах, в тому рахунку кодексі адміністративного судочинства України (ст. 99), лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

З урахуванням обставин справи та приписів чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення без розгляду позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.06.2017р. по справі № 536/552/17-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
У зв"язку з тимчасовим припиненням роботи суду повний текст ухвали виготовлений 04.09.2017 р.