Справа № 822/1517/17
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1517/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року 11:36 год.м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівМайстер П.М. Лабань Г.В. Шевчука О.П.
при секретарі за участі:Нетичай Ю.В. представника позивача: ОСОБА_5, представника позивача: ОСОБА_6, представника відповідачів та третьої особи: Багнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_8 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів , Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України , Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області , третя особа на стороні відповідача Державна фітосанітарна інспекція Хмельницької області про скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області, третя особа на стороні відповідача Державна фітосанітарна інспекція Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ №1065-к від 03 жовтня 2016 року №1065-к "Про звільнення ОСОБА_8." Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та наказ №1071-к від 02 листопада 2016 року "Про внесення змін до наказу Держветфітослужби від 03.10.2016 року №1065 "Про звільнення ОСОБА_8." Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України;

2. Визнати неправомірними дії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області щодо не запропонування ОСОБА_8 всіх рівнозначних та нижчестоящих посад в Головному управлінні Держспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області;

3. Зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головне управління Держспоживслужби в Хмельницькій області вирішити питання щодо переведення ОСОБА_8 з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області на рівнозначну або нижчестоящу посаду в Головному управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до його кваліфікації, в тому числі посаду начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області;

4. На виконання статті 267 КАУ України зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головне управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, в разі задоволення позову, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваних наказів про звільнення з огляду на те, що вони суперечать вимогам статей Кодексу законів про працю України, а відтак звільнення позивача було проведено без урахування чинного законодавства, що призвело до порушень законних прав та інтересів позивача.

Представники позивача в судовому засіданні з підстав, викладених в адміністративному позові просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів та третьої особи проти позову ОСОБА_8 заперечив, з підстав викладених у запереченні проти адміністративного позову просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ОСОБА_8 27.03.2013 призначений на посаду начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1092 від 16 грудня 2015 року «Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» реорганізовані територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

На виконання вказаних рішень уряду, Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України 16 січня 2016 року виданий наказ №36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби» відповідно до якого реорганізація територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби мала відбуватися шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів. Додатком 1 вказаного наказу позивача призначено головою комісії з реорганізації Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №492-к від 15.03.2016 на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області призначено ОСОБА_11

Головою комісії з реорганізації Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області, згідно з наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №1447 від 03.08.2016 призначено ОСОБА_11

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області №2 від 20.04.2016 "Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби у Хмельницькій області" у головному управлінні серед інших посад передбачено посаду начальника управління фітосанітарної безпеки.

Листами від 04.07.2016, 03.08.2016 та 02.09.2016 позивач звертався до відповідачів із проханнями запропонувати йому вакантні рівнозначні або нижчестоящі посади у структурі управління, які б відповідали його кваліфікації.

За результатами звернення ОСОБА_8 відповідачами надавалися відповіді з проханням надати копії підтверджуючих документів щодо кваліфікації позивача.

До листа від 02.09.2016 позивачем були додані копії документів, що підтверджують його кваліфікацію.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 03 жовтня 2016 №1065-к "Про звільнення ОСОБА_8." позивача 03.10.2016 звільнено з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області, у зв'язку із реорганізацією Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №1071-к від 02 листопада 2016 "Про внесення змін до наказу Держветфітослужби від 03.10.2016 року №1065 "Про звільнення ОСОБА_8." до вищевказаного наказу внесено зміни, а саме виключено дату "03 жовтня 2016 року" та доповнено словами "вважати датою звільнення перший робочий день".

Колегія суддів вважає наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 03 жовтня 2016 року №1065-к "Про звільнення ОСОБА_8." та наказ №1071-к від 02 листопада 2016 року "Про внесення змін до наказу Держветфітослужби від 03.10.2016 року №1065 "Про звільнення ОСОБА_8." Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 3 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

З аналізу вказаних правових норм слідує, що одночасно з попередженням про звільнення роботодавець обов'язково пропонує працівникові всі вакантні посади, що є в штатному розписі, на обіймання яких може претендувати такий працівник, і незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач при звільненні позивача не виконав вимоги ч. 2 та ч. 3 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника, а саме не запропонував іншу роботу, а також в порушення вимог трудового законодавства, видав наказ про звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Частинами 3 - 5 ст. 43 Закону України "Про державну службу" встановлено, що Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов'язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 - 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу" процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015р. у справі №6-40цс15.

Відповідно до положень частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП України ). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Як вже встановлено судом Державну ветеринарну та фітосанітарну службу було приєднано до утвореної Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а реорганізація територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби відбувалася шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів. Однак, дія трудового договору з позивачем продовжена не була.

Верховний Суд України у постанові від 17.10.2011 (справа № 21-237а11) висловив позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог законодавства про працю, що позбавило можливості позивача використати своє право на іншу роботу в реорганізованій установі.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем перед звільненням позивача не виконано обов'язку щодо запропонування йому всіх вільних посад, які може обіймати останній відповідно до своєї кваліфікації, чим порушено права позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 року у справі №21-107а18 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.02.2017 року у справі №9991/64513/12.

Таким чином, сукупність зібраних та перевірених в судовому засіданні доказів дають суду підстави вважати, що оскаржувані накази про звільнення позивача з роботи прийняті відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без дотримання рівності перед законом, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 03 жовтня 2016 року №1065-к "Про звільнення ОСОБА_8." та наказ №1071-к від 02 листопада 2016 року "Про внесення змін до наказу Держветфітослужби від 03.10.2016 року №1065 "Про звільнення ОСОБА_8." Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України.

Щодо позовної вимоги позивача визнати неправомірними дії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області щодо не запропонування ОСОБА_8 всіх рівнозначних та нижчестоящих посад в Головному управлінні Держспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що позивачем разом із листом від 02.09.2016 на адресу Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області направлялися копії документів: біографічної довідки, диплому бакалавра, довідки Подільського державного аграрно-технічного університету, диплому про отримання освіти за спеціальністю "механізація сільського господарства", посвідчення №4610 про присвоєння почесного звання "Заслуженого працівника промисловості України", трудової книжки.

Посада начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до критеріїв, визначених Законом України "Про державну службу", відноситься до категорії "Б".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну службу" право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти, зокрема, не нижче магістра - для посад категорій "А" і "Б". Оскільки станом на дату звернення до Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області 02.09.2016 позивачем не було надано диплому магістра, позовна вимога щодо визнання неправомірними дій Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головного управління Держспоживслужби в Хмельницькій області щодо не запропонування ОСОБА_8 всіх рівнозначних та нижчестоящих посад в Головному управлінні Держспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає також необґрунтованою позовну вимогу зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головне управління Держспоживслужби в Хмельницькій області вирішити питання щодо переведення ОСОБА_8 з посади начальника Державної фітосанітарної інспекції Хмельницької області - головного державного фітосанітарного інспектора Хмельницької області на рівнозначну або нижчестоящу посаду в Головному управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, відповідно до його кваліфікації, в тому числі посаду начальника управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, оскільки вказане є виключно дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати до суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається з вищенаведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду.

Виходячи з обставин даної справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність даної вимоги позивача, оскільки позивачем не наведено аргументованих доводів, а судом не встановлено в ході судового розгляду доказів, що свідчили б про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат на підставі ст. 94 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 03 жовтня 2016 року №1065-к "Про звільнення ОСОБА_8." та наказ №1071-к від 02 листопада 2016 року "Про внесення змін до наказу Держветфітослужби від 03.10.2016 року №1065 "Про звільнення ОСОБА_8." Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, в решті позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2017 року 11:25

Головуючий суддя судді/підпис/ П.М. Майстер Г.В. Лабань О.П. Шевчук
"Згідно з оригіналом" Суддя