Справа № 822/2137/17
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2137/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук О.К.
при секретаріЛитвинюк К.Б.
за участі:представника позивачів ОСОБА_3 представника відповідача Андрійчук І.В. представника третьої особи Флиса В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Війтовецька селищна рада Волочиського району Хмельницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просять визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену в листах від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 щодо надання дозволу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької об'єднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької об'єднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області, та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачі зазначають, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у зв'язку із відсутністю погодження Війтовецької селищної ради щодо надання цих дозволів, оскільки Земельним кодексом України не передбачена така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою. Вказують, що рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", ведене в дію наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2014 року № 328, на яке посилається відповідач як на підставу для відмови, не зареєстроване в Міністерстві юстиції України, не є нормативно-правовим актом та не обов'язкове для застосування.

Вважають, що відповідач, прийнявши оскаржувані рішення, порушив їх права на отримання безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, гарантовані статтею 121 Земельного кодексу України.

Представник позивачів позов підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області при наданні відмов позивачам діяло в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України.

Представник третьої особи при вирішенні спору поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Суд встановив, що 09.06.2017 року кожен з позивачів - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

12.07.2017 року листами № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17, посилаючись на наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2014 року № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року", відповідно до якого при розгляді заяв юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності Головні управління Держгеокадастру мають враховувати позицію органів місцевого самоврядування щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідач зобов'язав позивачів повторно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з відповідними клопотаннями, надавши погодження органу місцевого самоврядування.

Позивачі, не погодившись із вказаними рішеннями, звернулися до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує зазначене нижче.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина 4 статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина 2 статті 14).

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином, за результатами розгляду заяв позивачів про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Суд встановив, що до заяв про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, позивачі подали всі документи, передбачені нормами Земельного кодексу України, а саме: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, графічний матеріал з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Тому у відповідача не було підстав для відмови позивачам в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення вказаних земельних ділянок.

Проте, у визначений статтею 122 ЗК України строк відповідач не надав позивачам відповіді на заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність та не повідомив про прийняті по суті цих заяв рішення.

Натомість, листами від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 відповідач зобов'язав позивачів повторно звернутися до Головного управління з відповідними клопотаннями, надавши погодження органу місцевого самоврядування, посилаючись на рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності".

Зазначеним наказом від 15.10.2014 року № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року", зокрема, введене в дію рішення колегії Держземагентства України № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", пунктом 2 якого передбачено, що начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Цим рішенням на керівників органів Держземагентства в областях покладений обов'язок щодо надсилання під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки запитів щодо погодження надання такого дозволу.

Таким чином, наказом Держземагентства України від 15.10.2014 року № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року" обов'язок щодо отримання згоди Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області на надання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, покладений на відповідача. Цей обов'язок виникає у територіального органу Держземагентства України після отримання від заявників відповідної заяви.

Тому, надіславши позивачам листи від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17, якими запропонував повторно звернутись з відповідними заявами після отримання погодження органу місцевого самоврядування, відповідач безпідставно переклав на позивачів свій обов'язок щодо отримання такого погодження, встановивши тим самим додаткові обмеження щодо реалізації позивачами права на встановлене пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України.

У рішенні по справі "Будченко проти України" від 24.07.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відмова у задоволенні законного права заявника становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас у рішенні від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки", №26449/95, п. 54, від 09.11.1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві.

Отже, покладання на позивачів обов'язку щодо отримання відповідних погоджень органу місцевого самоврядування та надання їх до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою здійснене відповідачем з перевищенням повноважень, наданих йому законодавством України та є втручанням у законні права позивачів на отримання земельних ділянок у власність.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) наголосив, що перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Такий баланс не досягнутий, якщо особа чи особи у справі мали нести індивідуальні або додаткові обов'язки ("Колишній король Греції та інші проти Греції", заяви № 25701/94).

Отже, суд вважає протиправними вимоги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оформлені листами від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 щодо надання позивачами погодження органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Воло щодо вчинення додаткових дій (отримання погодження) , не передбачених законодавством.

Відповідно до статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що для захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо розгляду звернень позивачів у строки, визначені статтею 122 Земельного кодексу України та визнати протиправними вимоги відповідача, оформлені листами від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 щодо надання позивачами погодження органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, Земельним кодексом К України, статтями 3, 11, 69,70, 71, 160-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо розгляду звернень ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у строки, визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Визнати протиправними вимоги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оформлені листами від 12.07.2017 року № Ф-15281/0-9609/6-17, № Ф-15294/0-9617/6-17, № Л-15295/0-9612/6-17, № Л-15296/0-9615/6-17 щодо надання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 погодження органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області розглянути заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту села Мочулинці на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, подані 09.06.2017 року, у відповідності до вимог Земельного кодексу України

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_9 судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2017 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук