Справа № 2-а/609/41/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5169/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Кременецького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 24.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кременецького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про порушення права на соціальний захист, визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії з 01.04.2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 14.03.2017року звернулася до суду із адміністративним позовом до Кременецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про порушення права на соціальний захист, визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії з 01.04.2015 року.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги , тим що вона є пенсіонером по інвалідності загального захворювання 3 групи з 2011 р. та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області і отримувала пенсію, призначену відповідно до загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає , що їй незаконно припинено нарахування та виплату пенсії із 11 січня 2016 року допущено управлінням Пенсійного Фонду України в Шумському районі, який прийняв рішення про припинення із 11 січня 2016 року та Кременецького об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Тернопільської області, який не виплачує пенсію із квітня 2016 року , про що прийняв рішення після створення у зв'язку із тим, що вона працює на посаді заступника керівника апарату Шумського районного суду , тому ці рішення слід визнати неправомірними та зобов'язати Кременецьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області поновити виплату пенсії їй, як інваліду 3 групи загального захворювання із 11 січня 2016 року.

Оскаржуваною постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 24.03.2017 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З врахування внесених змін, вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цього Закону не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Згідно п.2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (утримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Законом України № 911 від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визначено, що тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 Закон щодо призначення всіх пенсій до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються. У даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позбавлення позивачки з 11 січня 2016 року права на отримання раніше призначеної пенсії є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує її конституційні права на соціальний захист.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Окрім того, статті 58 та 64 Конституції України передбачають, що Закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому суд вважає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців - інвалідів , прийнятий через кілька років після призначення позивачці вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачці, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачене Конституцією України. При цьому враховує, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Крім того, суд вважає , що права позивачки, якій припинено нарахування та виплату пенсії із 11 січня 2016 року допущено управлінням Пенсійного Фонду України в Шумському районі, який прийняв рішення про припинення із 11 січня 2016 року та Кременецького об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Тернопільської області, який не виплачує пенсію із квітня 2016 року , про що прийняв рішення після створення у зв'язку із тим, що вона працює на посаді заступника керівника апарату Шумського районного суду , тому ці рішення слід визнати неправомірними та зобов'язати Кременецьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 як інваліду 3 групи загального захворювання із 11 січня 2016 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Позивачка є пенсіонером по інвалідності загального захворювання 3 групи з 2011 р. перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області та отримувала пенсію призначену відповідно до загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно Пенсійного посвідчення НОМЕР_1, від 05.08.2015 року виданої Пенсійним фондом України ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання. Повідомленням № 4/С-11 від 08 лютого 2017 року відповідач відмовив позивачці у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02 березня 2015 року №213-8 та повідомив про відсутність права на отримання пенсії до кінця 2016 року, зокрема, щодо неможливості одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1998 року, виданої на ім'я ОСОБА_1 вказано, що відповідно до наказу № 22 к ТУ ДСА з 30.09.2010 року позивачку призначено на посаду заступника керівника апарату Шумського районного суду в порядку переведення з посади помічника голови суду, з присвоєнням 9 рангу державного службовця. Згідно наказу ТУ ДСА № 35-к від 01.08.2016 р. позивачці присвоєно 6 ранг державного службовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

З урахування внесених змін стаття 47 цього Закону передбачає, що тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначена відповідно до цих Законів, не виплачується.

Таким чином, виходячи з наведеного, підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до певного спеціального закону, при цьому немає значення, чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні. Отже, займаючи посаду, яка дає право на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України "Про державну службу", на позивача ОСОБА_1 розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в чинній редакції.

На час звернення за пенсією стаття 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не визнана неконституційною, позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу ", тому тимчасове припинення виплати пенсії ОСОБА_1 було - правомірним.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII не містить застережень щодо поновлення виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Щодо покликань апелянта на те, що зменшення призначених соціальних виплат та невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань, порушує його соціальні гарантії, апеляційний суд зазначає, що у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", не визнана неконституційною, а позивачка не відноситься до осіб, які мають право на одночасне отримання пенсії і зарплати, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії по віку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесені рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кременецького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області - задовольнити.

Постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 24.03.2017 року у справі №609/301/17 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременецького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про порушення права на соціальний захист, визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії з 01.04.2015 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
О. М. Гінда