Справа № 820/1880/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

05 вересня 2017 р. справа №820/1880/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А., представника позивача - Саніна А.О., представника відповідача - Потапенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кентавр Плюс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

встановив:

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кентавр Плюс", у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13 квітня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "Кентавр Плюс" з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 232.673,75 гривень (двісті тридцять дві тисячі шістсот сімдесят три гривні 75 копійок); визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13 квітня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "Кентавр Плюс" за платежем податок на додану вартість на загальну суму 67.708,75 гривень (шістдесят сім тисяч сімсот вісім гривень 75 копійок).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні рішення суб'єкта владних повноважень ґрунтуються на помилкових судженнях, а припущення контролюючого органу про вчинення платником податкових правопорушень спростовуються обставинами фактичної дійсності. Позивач також стверджував, що проведені господарські операції були зумовлені потребами реальної діяльності, відбулись у дійсності, мали спрямування на реальне настання правових наслідків, підтверджені необхідним обсягом первинних та суміжних документів, розрахунки по оплаті виконані, що свідчить про виконання господарських зобов'язань сторонами правочинів та спричинило настання змін у складі та структурі активів учасників господарських операцій. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що платником порушено вимоги: по податку на прибуток: п.п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України з урахуванням п.п.14.1.36, п.п.14.1.108, п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу, положень ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 217.922 грн., в т.ч. за 2015 рік на 158.915 грн., за 1-й квартал 2016 - на 54.312 грн., 2-й квартал 2016 року - на 4.695 грн.; по податку на додану вартість: п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України з урахуванням п.п.14.1.36, п.п. 14.1.108, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті, на 54.167 грн., в тому числі за березень 2016 року - на 54.167 грн. Порушення допущено по взаємовідносинах з контрагентами: ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Харків Хімпром» за рахунок відображення в бухгалтерському та податковому обліку показників господарських операцій, котрі реально не відбулись. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, заслухавши представників сторін, повно виконавши процесуальний обо'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, ТОВ «Кентавр Плюс» пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом - 33607805, як платник податків знаходиться на обліку в Київській об'єднаній державній податковій інспекції м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Вказані обставини визнані сторонами по справі в ході судового засідання, у суду немає сумнівів в добровільності визнання перелічених обставин та їх достовірності, стосовно вказаних обставин відсутній спір, а тому перелічені обставини перед судом не доказуються.

Головним управлінням ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Кентавр Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року (а.с.19-88 т.1).

У згаданому акті викладені судження контролюючого органу про вчинення платником податків порушень вимог: по податку на прибуток: п.п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) з урахуванням п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.108, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, п. 5 П(С)БО 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306; п. 4, п. 6, п.п. 9.4 п. 9, п. 19 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Мінюсті України 19.01.2000 за № 27/4248, положень ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 217.922,00грн., в т.ч. за 2015 рік на 158.915,00грн., за 1-й квартал 2016 - на 54.312,00грн., 2-й квартал 2016 року - на 4.695,00грн.; по податку на додану вартість: п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), з урахуванням п.п.14.1.36, п.п. 14.1.108, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті, на 54.167,00грн., в тому числі за березень 2016 року - на 54.167,00грн.

З посиланням на даний акт суб'єкт владних повноважень 13.04.2017 р. прийняв податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Кентавр Плюс» з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 232.673,75 грн. (основний платіж - 217.922 грн., штраф - 14.751,75грн.) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Кентав Плюс» за платежем податок на додану вартість на загальну суму 67.708,75 грн. (основний платіж - 54.167 грн. грн., штраф - 13541,75 грн.) (а.с.14,17 т.7). Як з'ясовано судом, в основу спірних рішень суб'єктом владних повноважень покладені фактичні судження про те, що: ФОП ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність без залучення найманих осіб та техніки для вантажо-розвантажувальних робіт; до перевірки не надано будь-яких документів щодо підтвердження наявності недоліків товару та претензій щодо зовнішнього виду, пакування та іншого; заявлені види діяльності ТОВ «Харків Хімпром» не передбачають проведення підприємством маркетингових досліджень та надання послуг з аналізу ринку продажу.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень (тобто висновків, відображених в акті перевірки №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року), на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість та податку на прибуток з 01.01.2011р. унормовані приписами розділу ІІІ Податкового кодексу України та приписами розділу V Податкового кодексу України відповідно.

Аналізуючи положення норм Розділу ІІІ Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.44 Податкового кодексу України, ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України, суд доходить висновку, що платник податків має право на врахування в обліку з податку на прибуток документів про понесені видатки та отримані товари (роботи, послуги) у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента первинного документа без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов'язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб'єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на збільшення витрат (що, в залежності від виду понесених видатків, співпадає або з подією отримання доходу, або з подією понесення витрат).

З наявних у справі документів, які на вимогу суду були надані представником позивача, вбачається, що між позивачем ( в якості замовника) та ФОП ОСОБА_3 (в якості виконавця) був укладений правочин у формі договору від 25.12.2014 року №25/12-01К. За даним договором виконавець зобов'язувався за завданням Замовника виконувати вантажно-розвантажувальні роботи, пакування каністр з кришками під час транзитних перевезень автомобільним транспортом, а Замовник зобов'язувався прийняти та оплатити роботи в порядку і строки. Передбачені цим договором.

01.03.2016 року між позивачем ( в якості замовника) та ТОВ «Харків Хімпром» (в якості виконаця) був укладений правочин у формі договору №01/03-01, відповідно до якого виконавець зобов'язується здійснити аналіз українського ринку продажу полімерної тари та передати результати аналізу замовнику, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послуги на умовах цього договору.

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що ці правочини були укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом спірні правочини не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному (господарському) обороті, сторони спірних правочинів на момент господарських операцій мали правовий статус платників ПДВ.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності платника податків є: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого ассортименту (код КВЕД 46.19); оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (код КВЕД 46.49); неспеціалізована оптова торгівля (основний) (код КВЕД 46.90); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (Код КВЕД 47.99); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20); консультування з питань комерційної діяльності й керування (Код КВЕД 70.22).

Отже, предмет вчинених платником податків правочинів співпадає з напрямом господарської діяльності платника податків.

Акт перевірки №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року не містить обсягу достатніх поза розумним сумнівом даних, які б однозначно засвідчували, що господарська діяльність платника податків могла бути безперешкодно організована без укладення перелічених договорів.

Належних та допустимих у розумінні ст.70 КАС України доказів про наявність у платника податків власних ресурсів (як технічних, наукових чи то робітничих) для виконання робіт замість контрагента контролюючим органом у ході перевірки не добуто, в акті перевірки не викладено, до суду не подано.

Реальність самих послуг та їх об'єктивна необхідність у виробничому процесі контролюючим органом в акті перевірки №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року під сумнів не поставлена.

Таким чином, перелічені договори визнаються судом належними та допустимими доказами наявності між позивачем та контрагентом факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

На виконання статті 11 КАС України суд витребував у платника податків докази реальності вчинення господарських операцій.

Позивачем надано до суду податкову накладну від 31.03.2016 року №48 на загальну суму 325.000,00грн. (усього обсяг постачання за основною ставкою - 27.833,33 грн., загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою - 54.166,57 грн.)

Окрім того, позивач надав до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт: по ТОВ «Харків Хімпром»: №ХХ-0000181 на суму 270.833,33 грн. (без ПДВ); по ФОП ОСОБА_3: №30/01-03 від 30.01.2015 року на суму 15.827,36 грн., №30/01-02 від 30.01.2015 рок на суму 9.892,10 грн., №27/02-03 від 27.02.2015 року на суму 29.253,44 грн., №27/02-02 від 27.02.2015 року на суму 18.283,40 грн., №31/03-04 від 31.03.2015 року на суму 58.252,16 грн., №31/03-03 від 31.03.2015 року на суму 36.407,60 грн., №30/04-12 віж 30.04.2015 року на суму 95.576,00 грн., №30/04-13 від 30.04.2015 року на суму 59.735, 00 грн., №30/05-04 від 30.05.2015 року на суму 30.662,50 грн., №30/05-03 від 30.05.2015 року на суму 49.060,00 грн., №30/06-02 від 37.001,40 грн., №30/06-01 від 30.06.2015 року на суму 59.202,24 грн., №31/07-01 від 31.07.2015 року на суму 37.359,20 грн., №31/07-02 від 31.07.2015 року на суму 23.349,50грн., №31/08-01 від 31.08.2015 року на суму 42.511,84 грн., №31/08-02 від 31.08.2015 року на суму 26.569,90 грн., №30/09-01 від 30.09.2015 року на суму 45.963,04грн., №30/10-02 від 30.10.2015 року на суму 37.643,52 грн., №30/11-01 від 30.11.2015 року, №30/11-02 від 30.11.2015 року на суму 25.968,70 грн., №30/12-03 від 30.12.2015 року на суму 18.812,30 грн., №30/12-02 від 30.12.2015 року на суму 30.099,68 грн.,№29/01-02 від 29.01.2016 року на суму 21.917,70 грн., №29/01-03 від 29.01.2016 року на суму 35.068,32 грн., №30/10-03 від 30.10.2015 року на суму 24.152,2грн., №30/09-02 від 30.09.2015 року на суму 28.726,9 грн. (а.с.123-146, 210 т.1)

Складені від імені контрагентів акти здачі-прийому робіт за формою та змістом відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ознак наявності дефектів форми, змісту чи походження, котрі б призводили до втрати юридичної сили і доказовості не мають.

Зобов'язання по оплаті наданих послуг були виконані ТОВ «Кентав Плюс» шляхом перерахування грошових безготівкових коштів згідно платіжних доручень: по ТОВ «Харків Хімпром»: №676 від 24.10.2016 року на суму 100.000 грн., №674 від 21.10.2016 року на суму 185,000,00 грн., №1031 від 24.10.2016 року на суму 40.000 грн.; по ФОП ОСОБА_3: №397 від 23.02.2016 року на суму 320.000,00 грн., №404 від 01.03.2016 року на суму 318.200,00грн., №446 від 31.03.2016 року на суму 10.000,00 грн., №452 від 07.04.2016 року на суму 3.978,00 грн., №453 від 07.04.2016 року на суму 75.567,92 грн., №438 від 30.03.2016 року на суму 10.100,00 грн., №439 від 30.03.2016 року на суму 202.000,00грн. (а.с.147-153 т.1, 213-215 т.1).

Витребувані судом на виконання вимог ст.11 КАС України та приєднані до справи документи засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання останнім (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень до матеріалів справи не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов"язань такого платника. Отже, приєднані до справи документи про оплату послуг визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентом позивача господарських операцій.

Оцінивши перелічені фактичні дані в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд відмічає, що оглянуті документи відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак, слід дійти висновку, що документи не містять явних чи нездоланних дефектів форми, змісту чи походження, котрі б однозначно зумовлювали втрату первинними і розрахунковими документами юридичної сили і доказовості. Таким чином, оглянуті документи сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності господарської операції.

Доказів існування вироків, постановлених (та таких, що набрали законної сили) відносно посадових (службових) осіб ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Харків Хімпром» у кримінальних провадженнях (за фактами злочинної діяльності економіки, підприємництва, податкової справи) акт №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року не містить.

Про існування розпочатих кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Харків Хімпром» (за фактами злочинної діяльності економіки, підприємництва, податкової справи) в тексті акту перевірки №1352/20-40-14-02-07/33607805 від 21.03.2017 року не згадується.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для висновку про наявність у платника податків наміру на безпідставне одержання податкової вигоди у взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Харків Хімпром».

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ФОП ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність без залучення найманих осіб, про те, яким чином здійснювалось пакування каністр та кришок, які використовувались матеріали, не зазначено інформації про залучення будь-якої техніки для проведення вантажо-розвантажувальних робіт

На виконання приписів ст.ст.11, 69, 70, 71 КАС України суд з метою встановлення об'єктивної істини по справі допитав як свідка - громадянина ОСОБА_3, який брав участь у зносинах з позивачем як ФОП.

Свідок показав, що згідно з наказом від 02.03.2015 року №1-ВК по особовому складу ФОП прийняв на постійну роботу гр.ОСОБА_4 з 02.03.2015 року (а.с.50-53 т.2). Роботи для позивача виконувались спільно ОСОБА_3 та згаданим найманим працівником. Крім того, свідок зазначив, що згідно з договором оренди №01/05-01 від 05.01.2015 року ФОП ОСОБА_3 прийнято в строкове платне користування напівавтоматичну машину для обмотування палет ХТ 4502 А. (а.с 20-22 т.2)

Оцінюючі одержані свідчення, суд зауважує, що покази ФОП ОСОБА_3 є послідовними, не суперечать матеріалам справи, відповідають обставинам фактичної дійсності, підтверджують існування об'єктивної можливості виконання зобов'язань з пакування товару за спірним правочином.

При цьому, суд відзначає, що при проведенні перевірки контролюючий орган взагалі не досліджував питання можливості контрагента позивача на виконання зобов'язань за спірним правочином, а відтак, судження з цього приводу має виключно характер припущення, а не достовірного доказу, добутого у межах визначеної законом процедури.

Стосовно посилання відповідача, що ТОВ «Кентав Плюс» за умовами дистриб'ютерського договору №01/02-1 від 03.02.2014 року зобов'язаний перевіряти найменування товару, його кількість, цілісність тари, пломб, цілісність упаковки, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і упаковки, то суд зазначає наступне.

Як передбачено самим договором, перевірка відповідності товару певним вимога (цілісної тари, пломб, упаковки) здійснюється лише у разі наявності останніх.

Згідно з відповіддю на запит ТОВ «Кентавр Плюс» ТОВ «Харків Хімпром» зазначає про те, що поставка продукції за дистриб'юторським договором №01/02-1 від 03.02.2014 року відбувалась поштучно, без упакування (а.с.212 т.1).

Крім того, як було зазначено позивачем, жодних застережень чи претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) з боку ТОВ «Кентавр Плюс» до ФОП ОСОБА_3 немає, договір не визнаний у судовому порядку недійсним або удаваним, призвів до зміни майнового стану суб'єктів господарювання, що свідчить про його реальність, та відповідно відсутність передумов для висновку про безпідставність формування податкового кредиту за вказаними операціями.

Щодо посилання відповідача про те, що згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Харків Хімпром» не здійснює маркетингових досліджень та надання послуг з аналізу ринку продажу, то суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ст.ст.19, 43, 44 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкт господарювання має право здійснювати будь-які види підприємницької діяльності, окрім тих, заборона на здійснення яких передбачена законом.

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність факту реального вчинення господарських операцій не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильним та фактично обґрунтованим тих суджень, котрі були покладені контролюючим органом в основу рішень про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток.

Аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента первинних документів (в тому числі і податкової накладної) без дефекту форми, змісту (тобто відворення всіх обов'язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб'єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрації контрагентом податкової накладної в Реєстрі податкових накладних або подання скарги на постачальника.

Окремо суд бере до уваги положення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, де вказано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписи даної норми кодексу кореспондують положенням абз.1 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, згідно з якими на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами 1 та 2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України також передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абз.1 п.201.10 ст.201). Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.2 п.201.10 ст.201).

Положення перелічених норм кодексу у системному поєднанні з ст.ст.42, 46, 49, 200-1 Податкового кодексу України, на думку суду, означають запровадження Державою такого механізму адміністрування податку на додану вартість, при якому Держава в особі контролюючого органу здатна здійснювати майже тотальний контроль за діяльністю платників податків, котрі виконують податкові зобов'язання платників ПДВ за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку у межах укладених договорів про визнання електронних документів.

Таким чином, суд вважає, що наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних складеної постачальником та зареєстрованої податкової накладної звільняє покупця - отримувача цієї накладної від будь-якої відповідальності як платника ПДВ за виключенням випадку вжиття з цим постачальником взаємоузгоджених зловмисних (тобто протиправних) свідомих дій з неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України.

Будь-яких претензій по податковій накладній, що була у спірних правовідносинах виписана контрагентом позивача - ТОВ "Харків Хімпром" та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, контролюючий орган в акті перевірки не виклав.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильним та фактично обґрунтованим тих суджень, котрі були покладені контролюючим органом в основу рішень про збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем послуг від іншої особи ніж сторона за правочином. У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету перелічених правочинів з напрямом господарської діяльності ТОВ «Кентав Плюс».

Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагент є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки висновки відповідача про вчинення ТОВ «Кентав Плюс» податкових правопорушень є помилковими, оскільки базуються лише на припущеннях, що суперечить вимогам ч.3 ст.2 КАС України, акт перевірки не містить належних та допустимих доказів вчинення платником податків порушення податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та валових витрат за період з 31.12.2013 року по 30.03.2016 року.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В ході судового розгляду встановлено факт порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 13 квітня 2017 року № та № прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кентавр Плюс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № від 13.04.2017 року, № від 13.04.2017 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кентавр Плюс" (, м.Харків, вул.Гвардійців Широнінців, 40Д, кв.62) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 4505,74 грн. (чотри тисячі п'ятсот п'ять грн. 74 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 07.09.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.