Справа № 205/4179/17 (2-а/205/168/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" вересня 2017 р. справа № 205/4179/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року у справі №205/4179/17

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплати пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" протиправними;

- зобов'язати відповідача провести обчислення, призначити та виплачувати з 23.06.2017 року пенсію за вислугу років позивачу відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року без обмеження її граничного розміру з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, за останні 60 календарних місяців роботи відповідно поданої мною заяви від 23.06.2017 р. і наданої довідки прокуратури Дніпропетровської області про заробітну плату.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована неправомірністю відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугу років позивачу.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що стаж роботи позивача, який зараховується до вислуги років складає 23 роки 7 днів.

З 1 червня 2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих Положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів

України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій та статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України втратили чинність.

14.10.2014 року була прийнята нова редакція Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII. Статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, мала набрати чинності з 25.04.2015 року. Водночас, Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про прокуратуру" щодо відтермінування набрання чинності" від 21.04.2015р. № 335-VIII змінив дату набрання чинності з 25.04.2015 на 15.07.2015 року.

Таким чином, починаючи з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду не призначаються пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи викладене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" за відсутності необхідного стажу для призначення зазначеного виду пенсії. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює на посаді прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Згідно записів трудової книжки, позивач працює в органах прокуратури з 12.11.1996 року по теперішній час, в тому числі на посадах прокурорів з 22.08.2002 року. Половина строку денного навчання у вищому юридичному закладі (навчання у період з 01.09.1991 р. по 25.06.1996 р.), що зараховується до вислуги років, складає 2 роки 4 місяці 27 днів.

Станом на 22 червня 2017 року стаж роботи позивача, який зараховується до вислуги років, що надає право позивачу на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, складав 23 роки 7 днів. Загальний стаж роботи позивача складав 25 років 5 місяців 6 днів.

23 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Листом від 23.06.2017 року № 2765/04/21 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у зв'язку з тим, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Тому, починаючи з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України не призначаються пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". На підставі наведеного позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" за відсутністю необхідного стажу для призначення зазначеного виду пенсії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- позивач має передбачений ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років;

- дія п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII поширюється лише на положення щодо призначення пенсій відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII;

- з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право відповідно до положень ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Колегія суддів погоджується і зазначеним висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії та в апеляційній скарзі відповідач посилається на положення п. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII та відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Пунктом 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу", Законів України "Про державну службу", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про статус народного депутата України", Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Закону України "Про судову експертизу", Закону України "Про Національний банк України", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Закону України "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час набрання чинності зазначеним законом та станом на 01.06.2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XIII, ст.50-1 якого було передбачено пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то з вказаної дати скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII.

Положення пункту 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII на Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не поширюється у зв'язку з тим, що станом на 01.06.2015 року цей закон не набрав чинності. На цей час був чинним саме Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII, норми щодо пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих якого і втратили чинність, а Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до п.1 Розділу XII Прикінцеві положення набрав чинності з 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

Отже, посилання відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення, передбаченого в Законі України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, на підставі пункту 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII є помилковим.

Згідно ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII).

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З матеріалів справи вбачається, що стаж роботи позивача, з урахування половини строку навчання, який зараховується до вислуги років та надає право позивачу на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, складає 23 роки 7 днів. Про це зазначає також відповідач в апеляційній скарзі та відмові позивачу у призначенні пенсії.

Згідно записів у трудовій книжці, позивач працює в органах прокуратури на посадах прокурорів з 22.08.2002 року, тобто має більше 13 років стажу націй посаді.

Отже, на час звернення із заявою до відповідача про призначення пенсії позивач мав необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач діяв не на підставі, в не в межах повноважень та у не спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не довів суду правомірності свого рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року у справі №205/4179/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко