Справа № 820/6579/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 вересня 2017 р. № 820/6579/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - Безкровного М.Г.,

представника відповідача - Губської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДОН ФАРМ" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № , № від 15 липня 2016 року щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 277869,00 грн. та суми завищення від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 18051,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач при складанні акту перевірки та при винесені оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, допустив значні порушення діючого податкового законодавства, відповідно податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області №, № від 15 липня 2016 року підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. Подала заперечення на адміністративний позов, в яких зазначила, що під час спірних правовідносин відповідач діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області в період з 28.03.2016 по 11.05.2016 проведено планову виїзну перевірку ТОВ «РОДОН ФАРМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

За результатами проведення вищевказаної перевірки відповідачем було складено акт від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751, в якому зазначені такі порушення:

1. ст.44, п.198.1, п. 198.3, абз. г) п. 198.5, п. 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 185 336 грн., в тому числі: у січні 2013 року в сумі 48 грн., у лютому 2013 року в сумі 42 грн., у червні 2013 року в сумі 5 грн., у квітні 2014 року в сумі 48 277 грн. у травні 2014 року в сумі 40 447 грн. у вересні 2014 року в сумі 755 грн., у серпні 2015 року в сумі 20 463 грн.,у вересні 2015 року в сумі 29 862 грн. у листопаді 2015 року в сумі 45 437 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) в сумі 18 051 грн. у грудні 2015 року в сумі 18 051 грн.

2. п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПАУ від 24.12.2010 р. №1020.

На підставі акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняті наступні податкові повідомлення - рішення :

- за формою «Р» № від 15.07.2016 р. - про донарахування 277869,00 грн., з яких 185246,00 грн. податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємства, 92623,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

- за формою «В4» № від 15.07.2016 р. - про зменшення на суму 18051,00 грн. суми завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на додану вартість.

На вищезазначені податкові повідомлення - рішення 23 серпня 2016 року позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України.

22 листопада 2016 року позивачем було отримано рішення ДФС України № 22620/6/99-99- 11-01-01-25 від 19.10.2016 р. «Про результати розгляду скарги», яким скаргу позивача на податкові повідомлення-рішення № , № від 15 липня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписами пп. 20.1.14 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено, що у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів;

Згідно з ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Приписами п. 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п. 198.5 ст.198 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 та у податкових повідомленнях - рішеннях № , № від 15.07.2016 року безпідставно вказується на порушення позивачем п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в якій зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.

Проте, суми податку позивача підтверджені податковими накладними.

Також, відповідачем в акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 та в вищезазначених податкових повідомленнях - рішеннях вказується на порушення позивачем ст. 201 Податкового кодексу України, проте не вказано, яку саме частину статті 201 було порушено.

Згідно діючого податкового законодавства (пп. 86.1, 86.8 ст. 86 ПКУ, п. 2 Розділу І, пп. 3-5 Розділу II пп.2 п. 4 Розділу III «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами», що затверджено Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015р. (надалі - «Порядок оформлення результатів документальних перевірок») акт документальної перевірки є носієм доказової інформації для подальшого винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Розділу II вищезазначеного «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.5 Розділу II «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» факти виявлених порушень законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Щодо господарських відносин між позивачем та ТОВ «Еліт Профіль +», суд зазначає наступне.

Позивачем було укладено договір № 3/26-10 від 26.10.2015 року з ТОВ «Еліт Профіль +», про надання послуг з розповсюдження інформаційних листівок, проведення промоакцій.

Під час проведення планової виїзної перевірки, відповідачу були надані податкові накладні, акти виконаних робіт позивачем та ТОВ «Еліт Профіль +», в яких викладено зміст та результати виконання ТОВ «Еліт Профіль +» своїх договірних зобов'язань, про що зазначено в акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751. В актах виконаних робіт (наданих послуг) зазначена наступна інформація: вид послуги, її ціна, кількість та інше.

Слід зазначити, що у самому акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 вказується на те, що чинним законодавством не наведено виключного переліку вимог щодо оформлення результатів виконаних послуг.

На сторінці 14 акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751, зазначається, що неможливо встановити зв'язок замовлених послуг з господарською діяльністю позивача, який може бути встановлений шляхом аналізу призначення результатів цих послуг з урахуванням їх сутності.

З пояснень позивача вбачається, що метою отримання вищезазначених послуг, є збільшення попиту покупців на товари, що реалізуються в аптеках позивача.

Придбані у ТОВ «Еліт Профіль +» в листопаді 2015 року послуги з розповсюдження інформаційних листівок на суму 127742,00 грн. (в т.ч. 21290,33 грн. ПДВ), були ТОВ «Родон Фарм» оплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення № 4118 від 21.12.2015 р. - 100000,00 грн. та платіжного доручення № 4147 від 25.12.2015 р.- 27742,00 грн.

Щодо господарських відносини між позивачем та ТОВ «Бізнес-Павер Груп», суд зазначає наступне.

Згідно договору № 8 від 27.11.2015 року укладеним між позивачем та ТОВ «Бізнес-Павер Груп», позивач отримав від ТОВ «Бізнес-Павер Груп» послуги з проведення промоакцій та розповсюдження інформаційних листівок.

Надання вказаних послуг підтверджено податковими накладними та актами наданих послуг, які були надані відповідачу у повному обсязі, в яких зазначається вид послуг, які ТОВ «Бізнес-Павер Груп» було надано позивачу.

На сторінці 17 акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751, зазначається, що при дослідженні бухгалтерських рахунків, на яких мають обліковуватись інформаційні листівки, та первинних документів встановлено, що на балансі позивача не лічились вищезазначені інформаційні листівки, також позивачем не було надано первинні документи.

На сторінці 16 вищевказаного акту перевірки контролюючим органом зазначено, що позивачем було надано до перевірки первинні документи.

Тобто, твердження перевіряючих про те, що їм не були надані для перевірки первинні документи, спростовується самим актом перевірки.

Придбані у ТОВ «Бізнес-Павер Груп» в грудні 2015 року послуги з розповсюдження інформаційних листівок на суму 108303,00 грн. (в т.ч. 18051,5 грн. ПДВ), були ТОВ «Родон Фарм» оплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення № 479 від 24.02.2016 р. - 31557,00 грн. та платіжного доручення № 491 від 26.02.2016 р. - 76746,00 грн.

Щодо господарських відносини між позивачем та ТОВ «Сайлес Груп», суд зазначає наступне.

Згідно Договору № 5 від 24.07.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Сайлес Груп», позивач отримав від ТОВ «Сайлес Груп» послуги з проведення промоакцій та розповсюдження інформаційних листівок.

На сторінці 20 акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 відповідачем зазначено, що для підтвердження правомірності відображення витрат в податковому обліку мають бути надані належні докази для встановлення відповідної інформації, а відсутність таких документів позбавляє можливості встановити зв'язок замовлених послуг з господарською діяльністю платника податків.

Таке твердження контролюючого органу є безпідставним, оскільки на сторінці 19 вищевказаного акту перевірки, детально зазначено перелік документів, які позивач при проведені перевірки надав відповідачу: акт виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, звіти про надані послуги.

Дані послуги на загальну суму 446833,40 грн. (в т.ч. 74472,23 грн. ПДВ) були отримані позивачем в серпні, вересні та жовтні 2015 року.

Оплата позивачем за договором № 5 від 24.07.2015 р. здійснена згідно з платіжними дорученнями: № 3024 від 09.09.2015 р. на 9822,24 грн., № 3047 від 10.09.2015 р. на 65389,64 грн., № 3419 від 16.10.2015 р. на 47566,12 грн., № 3445 від 19.10.2015 р. на 179171,00 грн., на загальну суму 301949,00 грн.

Щодо боргу позивача перед ТОВ «Сайлес Груп» по договору № 5 від 24.07.2015 р. в розмірі 144884,4 грн., ТОВ «Сайлес Груп» було укладено договір відступлення права вимоги №6 від 07.12.2015 р. з ТОВ «Аквантіс ЛТД», про що відповідним листом було повідомлено позивача.

ТОВ «Родон Фарм» згідно платіжних доручень № 261 від 29.01.2016 р. на 83633,71 грн. та № 277 від 01.02.2016 р. на 61250,69 грн., перерахувало на адресу ТОВ «Аквантіс ЛТД» 144884,4 грн. із залишку боргу за договором № 5 від 24.07.2015 р.

Стосовно господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Техно-промкомплекс», суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751, відповідачем було отримано податкову інформацію, а саме акт №928/20-31-22-03-07/38381673 від 30.03.2015 року «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Техно-промкомплекс», з якого встановлено, що ТОВ «Техно-промкомплекс» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у загальній сумі 2663848,00 грн.

Також, у вищевказаному акті вказується на нереальність господарських операцій ТОВ «Техно-промкомплекс» з ТОВ «Укр-Будсервіс» та ТОВ «Строй - Клімат», про що працівники ГУ ДФС у Харківській області зробили висновок з актів № 5279/20-31/22-03- 07/33412371 від 15.10.2014 року, № 6668/20-31-22-03-07/33412371 від 13.11.2014 року, №31/20-31- 22-03-07/33412371 від 14.01.2015 року, № 5313/20-31-22-03-07/38279589 від 15.10.2014 року, №6664/20-31-22-03/38279589 від 13.11.2014 року, № 27/20-31-22-03-07/38279589 від 13.01.2015 року.

Оцінюючи такі доводи контролюючого органу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Верховний Суд України (далі - ВСУ) у справах про визначення податкових зобов'язань з ПДВ та податку на прибуток внаслідок недотримання вимог податкового законодавства іншими платниками податків - постачальниками платника податку за ланцюгом поставок додержується позиції щодо відсутності законних підстав ставити право на податковий кредит і формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, у залежність від виконання вимог податкового законодавства іншим платником податку, який є контрагентом за правочином.

Зазначена позиція ВСУ відображена у постанові від 31.01.2011 р. №14/11 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та грунтується на судовій практиці Європейського суду з прав людини, а саме: на підставі рішення (п'ята секція) у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) від 22.01.2009 року.

Платник податків (покупець товарів) не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені продавцем або його посадовими особами порушення.

Єдиним передбаченим законом (ч. 1 ст. 551 ГК України) наслідком фіктивності суб'єкта господарювання є припинення юридичної особи та визнання недійсними її установчих документів. Питання про недійсність інших юридичних дій, учинених таким суб'єктом господарювання, в законі не ставиться. Так само законом не передбачено, що діяльність суб'єкта господарювання з ознаками фіктивності, не породжує будь-яких наслідків його діяльності, а всі вчинені від імені суб'єкта юридичні дії є нікчемними.

Отже, допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) ПДВ та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику ПДВ.

Зазначена позиція відображена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.01.2016 року у справі №2270/5376/12.

Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність господарських операцій, а відтак не с вичерпним доказом при встановленні або нереальності операції, або відсутності в ній ділової мети.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності в їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у масному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю відбулись. Певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості".

Зазначена позиція відображена у постанові Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 р. у справі №2а-3530/11/1070.

Таким чином, до позивача не можуть застосовуватися наслідки протиправних діянь, вчинених іншими платниками податків.

На підтвердження реальності взаємовідносин зі своїми контрагентами позивачем надано таку документацію: договори про надання послуг, рахунки - фактури, видаткові та податкові накладні, акти здачі - приймання робіт, товарно - транспортні накладні, звіти про виконання робіт по розповсюдженню інформаційних листівок та проведенню промоакцій.

Поряд з цим суд вважає за необхідне зазначити, що норми чинного податкового законодавства (зокрема норми статті 198 Податкового кодексу України) також не пов'язують право платника (покупця товарів, робіт та послуг) на податковий кредит із перебуванням постачальника за його юридичною адресою або із повнотою відображення постачальником у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою постачальником податків до бюджету, з дотриманням постачальником законодавчо встановлених умов провадження господарської діяльності.

На сторінці 40 акту перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751, вказується на те, що ТОВ «Техно-промкомплекс», фактично не мав можливості здійснювати постачання товарів відповідно до умов укладених договорів на адресу покупців, оскільки не мав можливості фактично купувати ці товари у контрагентів у зв'язку з відсутністю необхідних умов для цього (тобто відсутністю необхідних трудових ресурсів, кваліфікаційного персоналу, основних фондів, транспортних засобів та інших матеріальних ресурсів).

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що такі посилання контролюючого органу є безпідставними, оскільки норми діючого законодавства України (статті 6, 17, 43 та 44 Господарського кодексу України) встановлюють свободу підприємницької діяльності, ця свобода за своєю суттю полягає у тому, що підприємства не мають рамок та обмежень (крім тих, що встановлені законом) щодо шляхів ведення господарської діяльності. Така свобода передбачає за собою (крім іншого) те, що найм співробітників, так само, як і придбання основних та виробничих засобів, є правом субєкта господарювання, а не його обов'язком. Підприємства можуть не тільки наймати працівників на умовах трудового договору, але й залучати для виконання певних робіт та послуг як юридичних так і фізичних осіб, що виконують відповідні роботи та послуги за умовами договорів підряду або послуг.

Тобто, факт відсутності трудових ресурсів або певних знарядь для виконання певних робіт або надання певних послуг у певного суб'єкта господарської діяльності сам по собі не може бути підставою для визнання фіктивними правочинів контрагента такого підприємства.

ТОВ «Техно-промкомплекс», на виконання умов договору купівлі-продажу № 03/04/14 від 03.04.2014 р., в квітні та травні 2014 року було придбано обладнання та меблі для аптек відповідно до наданих для перевірки видаткових і податкових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, на загальну суму 502855,05 грн. (в т.ч. 83809,07 грн. ПДВ).

Дана сума була сплачена ТОВ «Родон Фарм» до ТОВ «Техно-промкомплекс» згідно з платіжними дорученнями: № 2240 від 23.09.2014 р. на 213449,48 грн., № 2261 від 24.09.2014 р. на 74021,41 грн., № 2262 від 24.09.2014 р. на 25978,59 грн., № 2316 від 30.09.2014 р. на 189404,99 грн.

За договором № 04/95 від 28.04.2014 року, укладеним між позивачем та TOB «ТД «Трейдторг» позивач отримав від ТОВ «ТД «Трейдторг» послуги з проведення промоакцій та розповсюдження інформаційних листівок.

В акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 зазначено, що під час перевірки позивачем не надані первинні документи, а саме податкові накладні, акти прийому - передачі наданих послуг, що підтверджують проведення ТОВ «ТД «Трейдторг» на користь позивача розповсюдження інформаційних листівок, проведення промоакцій продукції засобів гігієни та дитячого харчування, надання послуг маркетингового дослідження ринків лікарських засобів, засобів гігієни та засобів догляду.

Суд за зазначає, що такі твердження контролюючого органу є безпідставними, оскільки відповідачу було надано і ним досліджені податкові накладні, акти приймання-передачі наданих послуг між ТОВ «ТД «Трейдторг» та позивачем, в яких зазначено зміст та результати виконання ТОВ «ТД «Трейдторг» своїх договірних зобов'язань (у податкових накладних та актах приймання - передачі вказані види продукції, щодо яких були проведені промоакції), про що вказується на 76 сторінці вищевказаного акту перевірки.

Також, у акті перевірки від 18.05.2016 № 228/20-40-14-03-08/37948751 вказується, що в жодному з наданих до перевірки документів, не наведено текст інформаційних листівок, у зв'язку з чим неможливо визначити, інформація про яку саме особу чи який саме товар, була розповсюджена.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд зазначає, що позивачем був наданий відповідачу звіт про надання послуги у травні 2014 року від 30.05.2014 року за Договором № 04/95 від 28.04.2014 року. У звіті зазначається, що у період з 01 по 30 травня 2014 року промоутери у загальній кількості 36 осіб проводили промоакції торгівельних марок та розповсюджували інформаційні листівки за місцем розташування аптек позивача.

Під час проведення промоакції промоутери ТОВ «ТД «Трейдторг» застосовували промостили з нанесеним логотипом ТМ «Здоровья», фірмовий одяг позивача, а відвідувачам аптек було роздано інформаційні листівки з найменуванням товару позивача.

Розрахунки за договором № 04/95 від 28.04.2014 р. позивач провів, перерахувавши на ТОВ «ТД «Трейдторг»: 10768,00 грн., згідно з платіжними дорученнями № 369 від 30.07.2014 р. та 16532,00 грн. та № 2293 від 29.09.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління."

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючим органом, а тому суд приходить до висновку про наявності підстав для скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Харківській області №, № від 15 липня 2016 року.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДОН ФАРМ" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 15 липня 2016 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 15 липня 2016 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДОН ФАРМ" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, к.6-9, код 37948751) судові витрати в загальному розмірі 4438,8 (чотири тисячі чотириста тридцять вісім) грн. 81 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46 код 39599198).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2017 року.

Суддя О.М.Тітов