Справа № 743/218/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/218/17 Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М.

Аліменко В.О.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року позов задоволено: примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2017 року поліцейськими Відділу по боротьбі зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України було виявлено, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без документів, що підтверджують його особу та право на проживання в Україні.

В ході перевірки встановлено, що постановою Деснянського РВ ГУ ДМС в м. Києві від 16 лютого 2017 року, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постанова від 16 лютого 2017 року про застосування адміністративного стягнення за порушення відповідачем правил перебування в Україні, набрала чинності.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1, він не звертався у встановленому порядку за отриманням захисту, як в Російській Федерації, куди прибув на законних підставах, так і в Україні, на територію якої потрапив завідомо незаконним способом.

Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 21 лютого 2017 року, відповідача поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців з метою ідентифікації особи та підготовки матеріалів про примусове видворення.

Також 21 лютого 2017 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області стосовно відповідача прийнято рішення №4 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яким його зобов'язано покинути територію України в термін до 22 лютого 2017 року із забороною в'їзду строком на 3 роки.

Однак, дане рішення відповідачем не виконано, що стало підставою для звернення позивача до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є достатньо підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України.

Колегія судів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Положеннями ч. 2 ст. 183-7 КАС України встановлено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України № 748/288781 від 29 лютого 2016 року, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

На момент затримання відповідача, у нього були відсутні документ, який посвідчує особу та відомості про законний в'їзд і подальше законне перебування на території України, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та які унеможливлюють примусове видворення за межі України, не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Крім того, відповідач не звертався до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області з заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Статтею 26 Закону України № 3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 вказаної статті Закону № 3773-VI).

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Колегія суддів вважає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Дана позиція також висловлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Беручи до уваги те, що відповідач - здійснив незаконний перетин державного кордону України з Російської Федерації поза встановленого пункту пропуску, тим самим своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, на території України перебуває незаконно, у нього відсутні паспортні документи, які визначені ст. 15 «Документи для в'їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства», де визначено, що в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2017 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області стосовно відповідача прийнято рішення №4 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яким його зобов'язано покинути територію України в термін до 22 лютого 2017 року із забороною в'їзду строком на 3 роки.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від добровільного виїзду за межі України на законних підставах та на даний час у зв'язку з відсутністю документів, він не має такої можливості. Тому відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України після прийняття відповідного рішення адміністративного суду.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1, який назвався громадянином Народної Республіки Бангладеш грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

На переконання колегії суддів, відсутність документів, що посвідчує особу, та те, що відповідачем не надано суду доказів про законне перебування на території України, невиконання відповідачем рішення про видворення, свідчать про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Аліменко В.О.

Повний текст ухвали виготовлено 06 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Аліменко В.О.

Ганечко О.М.