Справа № 809/1169/17
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2017 р. Справа № 809/1169/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

представника позивача - Шамотайло Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, вул.Незалежності,20,м.Івано-Франківськ,76018

до відповідача: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 30664,42 рн.,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в сумі 30664,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом, яка виникла у зв'язку з несплатою збору за спеціальне використання води, земельного податку та нарахованих контролюючим органом штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що всупереч вимогам Податкового кодексу України відповідач заборгувала перед бюджетом сплату самостійно визначених та нарахованих податкових зобов'язання зобов'язання із збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 138,85 грн. та із земельного податку в загальному розмірі 13504,03 грн., а також нарахованих їй штрафних санкцій у загальній сумі 17021,54 грн.. Оскільки, заборгованість станом на день розгляду справи не погашена, просила стягнути її в судовому порядку.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, поштова кореспонденція адресована відповідачу повернулася до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Правом подання письмового заперечення проти заявленого позову не скористалася, свого представника у судове засідання не направила.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України (далі - Кодекс) податковим боргом є сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 Кодексу визначає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 Кодексу)

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 28.08.1995 року державним реєстратором Калуської міської ради Івано-Франківської області здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с48).

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

Відповідно до підпункту 9.1.6 пункту 9.1 статті 9 цього Кодексу до загальнодержавних податків належить рентна плата, яка складається з рентної плати за спеціальне використання води (підпункт 251.1.4 пункту 251 статті 251).

Згідно пункту 255.1 статті 255 даного Кодексу платниками рентної плати за спеціальне використання води є фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Об'єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання (підпункт 255.3).

Порядок подання декларації, строки сплати, відповідальність платників рентної плати та контроль за її справлянням визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу (підпункт 255.12).

Відповідно до статті 257 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу (пункт 257.1).

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов'язань з рентної плати (пункт 257.2).

Згідно пункту 257.3 статті 257 Податкового кодексу України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки з рентної плати за спеціальне використання води - за місцем податкової реєстрації (підпункт 257.3.4).

Згідно підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (в редакції закону чинної станом до 31.12.2014 року) до загальнодержавних належала плата за землю.

Відповідно підпункту 10.1.1 статті 10 Податкового кодексу України (в редакції закону чинної з 01.01.2015 року) до місцевих податків належать податок на майно.

Згідно підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з плати за землю.

При цьому, суд зазначає, що згідно пункту 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу (підпункт 14.1.72 статті 14).

Відповідно до пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 цього Кодексу базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

Статтею 285 даного Кодексу передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до статті 268 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1).

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (пункт 286.2).

Судом встановлено, що 31.07.2014 року, 27.10.2014 року, 29.01.2015 року, 05.05.2015 року та 31.07.2015 року відповідачем подано до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області податкові декларації збору: за спеціальне використання поверхневих та підземних вод; за спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання; за спеціальне використання поверхневих і підземних вод житлово-комунальними підприємствами; за спеціальне використання води, яка входить виключно до складу напоїв, за спеціальне використання поверхневих і підземних вод для потреб виробництва; за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води за півріччя 2014 року, за 3 квартали 2014 року, за 2014 рік, за І квартал 2015 року та за півріччя 2015 року, якими узгоджено податкові зобов'язання зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за вказані періоди у сумі 29,49 грн., 28,79 грн., 19,45 грн., 32,27 грн. та у сумі 28,85 грн. відповідно (а.с.30-44).

Також, 21.04.2014 та 29.01.2015 року відповідачем подано до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області податкові декларації з плати за землю (земельний податок та або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік та за 2015 рік, якими узгоджено податкові зобов'язання із земельного податку за вказані періоди у сумі 7721,00 грн. та у сумі 9643,55 грн. відповідно (а.с.9-11, 12-14).

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Таким чином, грошові зобов'язання із збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 138,85 грн. та із земельного податку в загальному розмірі 13504,03 грн., що визначені відповідачем у вищевказаних податкових деклараціях, є узгодженими з моменту подання таких декларацій.

Згідно пункту 257.5 статті 275 Податкового кодексу України сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Пунктом 287.3 статті 287 цього Кодексу визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, грошові зобов'язання відповідача зі збору за спеціальне використання води та із земельного податку підлягали до сплати відповідачем в добровільному порядку у строки, визначені статтями 275 та 287 Податкового кодексу України.

Однак, відповідачем в порушення визначеного Законом обов'язку не здійснено сплату самостійно задекларованих грошових зобов'язань із збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 138,85 грн. та із земельного податку в загальному розмірі 13504,03 грн.

Судом також встановлено, що на підставі вищевказаного акту перевірки за №2370/1502/НОМЕР_1 від 22.09.2014 року Калуською оДПІ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення за № від 22.09.2014 року, згідно якого до відповідача застосовано штрафні санкції за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання зі збору за спеціальне використання води у сумі 20,54 грн. Дане податкове повідомлення-рішення відповідачем отримано 22.09.2014 року (а.с.28, 29).

Крім того, на підставі вищевказаного акту перевірки за №30/09-19-21-11/1/НОМЕР_1 від 09.03.2016 року Калуською оДПІ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення за № від 22.03.2016 року, згідно якого до відповідача застосовано штрафні санкції за порушення пункту 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у сумі 1,00 грн., та податкове повідомлення-рішення за № від 23.03.2016 року, згідно якого відповідачу нараховано штраф у сумі 17000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (а.с.21-22, 24, 25).

Вказані податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем 02.04.2016 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25).

Оскільки, відповідачем у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України не порушена процедура адміністративного узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням за № від 22.09.2014 року та податковими повідомленнями-рішеннями від 23.03.2016 року № та за №, суд приходить до переконання, що визначені суми штрафу в загальному розмірі 17021,54 грн. є узгодженими.

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області надсилалася відповідачу податкова вимога форми "Ф" за №1350-17 від 06.06.2016 року на суму 36542,89 грн., яку відповідачем отримано 13.12.2016 року (а.с.49).

На час розгляду справи податкова вимога є неоскаржена та невідкликана. Однак, зазначену у податковій вимозі суму податкового боргу відповідач не погасив.

Таким чином, грошові зобов'язання із збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 138,85 грн. та із земельного податку в загальному розмірі 13504,03 грн., а також 17021,54 грн. штрафних санкцій утворюють податковий борг відповідача в загальному розмірі 30664,42 грн., який ним не сплачено.

Дослідивши надані докази, встановивши обставини справи, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з підставністю виникнення та розміром заборгованості, заявленої до стягнення. Податковий борг відповідача підтверджується дослідженими судом довідкою про борг, податковими деклараціями, податковими повідомленнями-рішеннями, обліковими картками платника податку та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.

Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати грошових зобов'язань суду не представив, чим фактично не заперечив суму, стягнення якої є предметом спору в даній справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний погасити податковий борг зі збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 138,85 грн., із земельного податку в загальному розмірі 13504,03 грн., а також нарахованих штрафних санкцій у загальній сумі 17021,54 грн.. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, даний обов'язок забезпечується статтею 67 Конституції України.

Відповідно до пункту 95.1. статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.3. статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості в сумі 30664,42 грн. є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), в дохід бюджету заборгованість в сумі 30 664 (тридцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривень 42 копійки з розрахункових рахунків у фінансових установах, які обслуговують даного відповідача, та за рахунок належних йому готівкових коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 06.09.2017.