Справа № 804/2931/16
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 вересня 2017 року м. Київ К/800/23007/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому просила визнати неправомірними дії та зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ та за період з 29 березня 2015 року по день прийняття рішення відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ і виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, у якій ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2017 року вищезазначену касаційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам частини 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, заявникові встановлено строк до 4 серпня 2017 року для усунення вказаного у ній недоліку щодо надання копії оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Вимоги ухвали виконані - недолік, зазначений в ухвалі, усунуто.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 8 вересня 2015 року включно Кабінетом Міністрів України зміни до його постанови «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VІІ та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у його постановах від 12 липня 2016 року (справа № 21-1726а16) та від 13 липня 2016 року (справи №№ 21-1488а16, 21-1888а16).

9 вересня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 2 вересня 2015 року № 644, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року № 268. У схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим, приміткою встановлено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Разом з тим, відповідач у спірних правовідносинах здійснював нарахування заробітної плати позивачеві у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, не з мотивів відсутності коштів, а у зв'язку з відповідним правовим врегулюванням, згідно якого повноваження щодо встановлення розміру таких виплат передані Кабінету Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже виконуючи обов'язки щодо нарахування заробітної плати працівникам апарату суду у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, відповідач діяв в межах та з дотриманням чинного на час такого нарахування законодавства.

Встановивши, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачеві заробітної плати у спірні періоди, судами попередніх інстанцій з наведених вище підстав обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають правовій позиції Верховного Суду України у даній категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 211, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман