Справа № 819/2228/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8570/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича - Козачишина Олега Вікторовича на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича, заміненого його правонаступником уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнко Андрієм Анатолійовичем (далі - Уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Імексбанк») про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особу Фонду Северина Ю.П. щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі визначеному законодавством за рахунок Фонду, зобов'язати відповідача Уповноважену особу Фонду Северина Ю.П. включити його до такого переліку та зобов'язати відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити його на підставі додаткової інформації, наданої уповноваженою особою фонду до загального реєстру вкладників, а також стягнути з державного бюджету на його користь судовий збір в сумі 73,08 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2015 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та зобов'язано вчинити таку дію. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, представник відповідача Козачишин О.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що 26.01.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 16 від 26.01.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким у ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду, наказом якої була створена комісія та призначено проведення перевірки укладених Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку, а також обставин зарахування грошових коштів на вказані рахунки. За наслідками проведеної перевірки було виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду. Зокрема, позивач, шляхом переводу на рахунки третіх осіб грошових коштів, фактично розділив свій рахунок. Тому просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2015 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні його адміністративного позову.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2015 було скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 рішення суду апеляційної інстанції було скасоване, а справу направлено для подальшого розгляду цим судом.

У відповідності до ст.55 КАС України та з врахуванням наданої суду належним чином завіреної копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2017 про заміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» судом апеляційної інстанції було проведено заміну уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича його правонаступником - Матвієнка Андрія Анатолійовича.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 05.06.2012 між ОСОБА_4 та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір № НОМЕР_1 банківського рахунку, пунктом 6.3 якого передбачено, що він розривається за заявою позивача у будь-який час, залишок грошових коштів видається готівкою (п.6.5), або за бажанням позивача перераховується на інший рахунок в строк і в порядку, встановленими банківськими правилами. Станом на 19.01.2015 залишок на рахунку ОСОБА_4 становив 437 524, 56 грн, про що свідчить виписка із рахунку.

Пізніше в січні 2015 року позивачем знімались готівкові кошти, залишок коштів на поточному рахунку становить 137 524,56 грн.

Крім того, для розрахункового обслуговування пластиковими картками позивач уклав із ПАТ «Імексбанк» контракт № 999-00144833, станом на 19.01.2015 залишок коштів становив 1 110,45 грн та контракт № 999-00174434, залишок коштів станом на 19.01.2015 становить 9 681,89 грн та договір № 660045725 від 10.11.2014.

Також ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Імексбанк» договори банківського вкладу, а саме : від 30.12.2013 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) № 660041534 від 11.10.2013 строком до 02.02.2015, станом на 03.02.2015 із залишком коштів 47 555 грн; від 14.04.2014 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) № 660042576 від 20.01.2014 строком до 19.01.2015 залишок коштів на якому за заявою позивача 19.01.2015 переведено на поточний рахунок; від 10.06.2014 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) № 660043405 від 20.01.2014 строком до 13.07.2015, станом на 07.10.2014 залишок коштів на рахунку становив 33 550 грн.

На підставі постанови Правління НБУ № 50 від 26.01.2015 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» (код ЄДРПОУ - 20971504; МФО - 328384; місце знаходження : проспект Гагаріна, 12-а, м. Одеса, Україна).

Тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» запроваджено строком на 3 місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно.

28.04.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через АБ «Укргазбанк» позивачу здійснено часткову виплату вкладів на підставі трьох заяв по контрактах № 999-00144833 та № 999-00174434.

30.04.2015 позивач отримав лист від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Імексбанк» за № 5462, яким позивача повідомлено про призупинення виплат у зв'язку із припущенням про наявність ознак нікчемності правочинів, укладених між ним та ПАТ «Імексбанк».

14.05.2015 ОСОБА_4 направив відповідь на цей лист із вимогою повернути кошти, які були поміщені у ПАТ «Імексбанк», відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до постанови Правління НБУ № 330 від 21.05.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 105 від 27.05.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27.05.2015 по 26.05.2016 включно, про що здійснено публікацію в газеті «Голос України» № 94 (6098) від 29.05.2015.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки ОСОБА_4 укладав із АТ «Імексбанк» договір банківського вкладу або банківського рахунку, а тому відповідає передбаченим в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) ознакам вкладника ПАТ «Імексбанк» та має права вимагати відшкодування коштів за рахунок Фонду, оскільки не підпадає під дію Закону № 4452-VI. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження Уповноваженої особи Фонду Северина Ю.П., про те, що позивачу правомірно призупинено виплати у зв'язку із припущенням про наявність ознак нікчемності правочинів, укладених між ним та ПАТ «Імексбанк», оскільки в даному випадку відсутні підстави для віднесення укладених позивачем договорів до нікчемних, відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону № 4452-VI, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною першою статті 26 цього Закону передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Цією ж нормою передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до частини другої цієї статті, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону № 4452-VI, вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону № 4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону № 4452-VI.

Так, за правилами ч.ч.1-3 ст.27 Закону № 4452-VI (до внесення змін, Законом № 629-VIII від 16.07.2015), уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону № 4452-VI (до внесення змін, Закон № 629-VIII від 16.07.2015), протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п.п.3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 (далі - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п.4-6 ч.4 ст.26 Закону № 4452-VI, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом шостим розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у п.п.2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Наведені норми законодавства вказують на те, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи : 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Колегією суддів встановлено, що Уповноважена особа Фонду, керуючись рішенням щодо тимчасового призупинення виплати коштів за рахунками фізичних осіб на час дії тимчасової адміністрації, не включила позивача до переліку, сформованого відповідно до ст.27 Закону № 4452-VI, що призвело до не включення останнього і в затверджений Фондом реєстр вкладників.

Відповідно до ст.37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду, та має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Згідно ст.38 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

При цьому, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.38 цього Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав : банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт не вжив заходів та не вчинив дій, передбачених законом, в частині перевірки правочину укладеного Банком з позивачем на предмет його нікчемності з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону про нікчемність договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Колегія суддів, надаючи оцінку доводам відповідача про нікчемність правочину, зазначає, що Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку та неоспорювані - нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.

Відповідно до ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в ст.228 ЦК України, за змістом частини першої якої, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі посилання апелянта на нікчемність угоди у зв'язку із порушенням публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними. Враховуючи наведені положення ЦК України та Закону № 4452-VI, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

В даному випадку відповідачем не надано суду будь-яких доказів про те, що ним приймалось рішення про визнання правочину, укладеного з позивачем, нікчемним, з відповідним обґрунтуванням та з визначенням конкретної підстави, передбаченої ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI.

Також у спірному випадку, відповідачем не наведено обставин, що свідчили б про порушення публічного порядку в розумінні ст.228 ЦК України, зокрема, відповідач не зазначає підстав протиправності укладення договору про приєднання до банківського рахунку та перерахування коштів, окрім наміру іншої особи отримати додаткові кошти за рахунок Фонду, не надає будь-яких доказів на підтвердження таких обставин та на доведення умислу осіб.

Щодо мотивації апелянта з посиланням на зареєстровані кримінальні провадження за фактами вчинення службовими особами банку кримінальних правопорушень, то колегія суддів вважає, що Уповноваженою особою Фонду не представлено належних доказів про те, що відносно позивача або конкретної операції, що розглядається в цій справі, провадиться досудове розслідування.

За таких обставин, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача відсутні підстави для тимчасового обмеження на здійснення операцій щодо виплати коштів позивачу, як вкладнику в межах граничної суми за договором банківського рахунку № НОМЕР_1 від 05.06.2012 у розмірі 137 524,56 грн та не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Імексбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтями 26, 38 Закону № 4452-VI визначено виключні підстави для не включення вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та обов'язок уповноваженої особи Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляти сторони за договорами про нікчемність цих договорів.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постановах № 21-2315а16 від 01.03.2017 та № 21-2318а16 від 23.05.2017.

У відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, колегія суддів, виходячи з аналізу встановлених обставин по справі, не вбачає підстав для відступлення від наведеної вище правової позиції.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та керуючись наведеними вище нормами матеріального права, колегія суддів вважає, що Уповноваженою особою Фонду у спірних правовідносинах не реалізовані повноваження, передбачені ст.37 Закону № 4452-VI та не вжито заходів, визначених у статті 26 цього ж Закону, а відтак, допущено протиправну бездіяльність щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича, заміненого його правонаступником уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнко Андрієм Анатолійовичем - Козачишина Олега Вікторовича залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року по справі № 819/2228/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський

Повний текст постанови складено 11.09.2017.