Справа № 522/9778/16-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/9778/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одесі від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач),в якому просить визнати неправомірними дії ГУПФ України в Одеській області щодо недоплати пенсії за період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року в сумі 83612,05 грн., також позивач просив зобов'язати відповідача виплатити йому компенсацію за період з 29.11.2004 р. по 04.03.2016 р., передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. № 2050-III, не виплачено компенсацію втрати частини доходу при проведенні виплати частини пенсії в сумі 83 612,05 грн. за період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року, яка була виплачена в повному обсязі лише в березні 2016 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одесі від 20 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року справі № 2а-10090/08/1570 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 60% від грошового забезпечення, починаючи з 29 листопада 2004 року.

16 листопада 2011 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив постанову по справі № 22а-3831/2011 та залишив без змін постанову суду першої інстанції від 14 травня 2010 року по справі № 2а-10090/08/1570.

10 липня 2014 року по справі № К/9991/41892/12 Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу про залишення без задоволення касаційної скарги Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року та постанову Апеляційного суду Одеської області 16.11.2011 року - залишено без змін.

ГУПФ України в Одеській області вищевказані судові рішення виконано в повному обсязі лише в березні 2016 року, а саме ОСОБА_2 виплачена частина пенсії в сумі 83 612,05 грн. за період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року, однак не виплачена компенсація в звязку з втратою частини доходів за минулий час.

Не погоджуючись з вищевказаним ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позов суд першої інстанції виходив з того, що доплата в сумі 83612,05 грн. має характер разового платежу, а тому ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ, а оскільки пенсія, виплачуються позивачу вчасно, щомісячно до 25-го числа та без затримки, підстав для виплати компенсації немає.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується на те, що він має право на отримання компенсації, в зв'язку з затриманням виплати частини пенсії в сумі 83 612,05 грн. за період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року.

Колегія суддів погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001року №159, для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі №21-518а14 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.07.2015 року у справі 1323/614/2012.

Так, зі змісту вказаних вище рішень Верховного суду України слідує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону №2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т.ч. зарплати і пенсії).

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо одноразового характеру виплати суми недоотриманої позивачем пенсії у сумі 83 612,05 грн., оскільки грошова сума яка була стягнута з відповідача на користь позивача, входила в структуру пенсійної виплати, а, отже, не може вважатись доходом, що має разовий характер.

З матеріалів справи вбачається, що Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу про залишення без задоволення касаційної скарги Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року та постанову Апеляційного суду Одеської області 16.11.2011 року було залишено без змін, якими адміністративний позов було задоволено та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 60% від грошового забезпечення, в період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року.

В свою чергу, вищевказані судові рішення були виконані в повному обсязі лише в березні 2016 року. Таким чином, колегія суддів встановила наявність всіх законних підстав для виплати позивачу компенсації за весь період затримки виплати йому заборгованості по пенсії відповідно до приписів ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2016 року ОСОБА_2 звертався до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (а.с. 11).

Листом від 05.05.2016 року №546/с-11 ГУ ПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_2 у виплаті йому вищевказаної компенсації (а.с.12).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів є неправомірною, оскільки наявні всі законні підстави для здійснення такої виплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ГУ ПФУ в Одеській області вчасно не виплатило частину пенсії в сумі 83 612,05 грн. Отже, позивні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 202, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одесі від 20 грудня 2016 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії ГУПФ України в Одеській області щодо недоплати пенсії за період з 29.11.2004 року по 31.12.2012 року в сумі 83612,05 грн.

Зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_2 компенсацію за період з 29.11.2004 р. по 04.03.2016 р., передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В.Яковлєв