Справа № 808/522/17
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2017 року справа № 808/522/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №808/522/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про скасування рішення про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області по притягненню його до відповідальності за порушення законодавства про рекламу та скасувати рішення №000018 від 18.11.2016 року про накладення штрафу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що металева конструкція, яку розмістив позивач, є вказівним знаком магазину, оскільки не підпадає під дію норми ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу» та ДСТУ 4100-2002. Зазначає, що у контексті Закону України «Про рекламу» реклама може містити будь-яку інформацію, окрім тієї, яка порушує чинне законодавство.

Розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження на підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 жовтня 2016 року головним спеціалістом Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області Пакета Е.В. складено протокол №000019 про порушення законодавства про рекламу, зі змісту якого вбачається, що в порушення ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» в м.Мелітополь по вул. Леніна, 2а, біля магазину «Охота и рыбалка», без дозволу виконавчого органу міської ради, розташована тимчасова виносна рекламна конструкція, яка належить ФОП ОСОБА_3 Протокол складено у присутності продавця ОСОБА_4, який від підпису та передачі даного протоколу ФОП ОСОБА_3 - відмовився (а.с.28). В протоколі зазначено, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу, відбудеться 18.11.2016 року об 11 год. 00 хв. Зазначений протокол 26.10.2016 року було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке отримано позивачем 03.11.2016 року (а.с.32-33). На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 19.10.2016 року в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області прийнято рішення №000019 від 19.10.2016 року про початок справи про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 (а.с.29). 18 листопада 2016 року в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області прийнято рішення №000018, яким за порушення ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» накладено на ФОП ОСОБА_3 штраф у розмірі 5083грн. Постанову 24.11.2016 року було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивач, яке ним отримано 29.11.2016 року (а.с.34-35).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 24.11.2016 №000018 протиправним позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність спірних дій та рішення, оскільки конструкція, яка належить позивачу, виступає як вказівний знак магазину ОХОТА РИБАЛКА та не може вважатися рекламою, так як не підпадає під визначення абзацу 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про рекламу».

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з наступних підстав.

При здійсненні контролю та моніторингу за дотриманням вимог законодавства про рекламу відповідач керувався Законом України «Про рекламу» №270/96-ВР (далі Закон №270/96-ВР) та Постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004 року «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу» (далі Порядок №693), які є спеціальними нормативними актами в сфері виробництва, розповсюдження та споживання реклами на території України.

За приписами частини 1 статті 1 Закону №270/96-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях-рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг (абзац 6);

- реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару (абзац 11).

Дослідивши наявні у справі письмові докази та надані сторонами фотознімки, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що розміщена інформація на металевій конструкції не є рекламою. У розумінні наведених у Законі України «Про рекламу» конструкція є рекламою, оскільки має наступні ознаки реклами: металева конструкція, яка прикріплюється до елементу вуличного обладнання - віадука, контактний номер телефону, за яким можна отримати інформацію про товар; перелік категорій товару, який продається (стаття 1 Закону №270/96-ВР) - все для охоти, рибалки, туризма, салюти.

Посилання позивача на відсутність контактного телефону на металевій конструкції не приймається судом до уваги, оскільки станом на момент проведення перевірки 19 жовтня 2017 року він був наявний, що підтверджується фотознімками наданими відповідачем (а.с. 36-38).

Відповідно до протоколу про порушення законодавства про рекламу №000019 від 19.10.2016 року під час перевірки встановлено порушення позивачем ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме: рекламні носії розміщені без дозволу виконавчого органу міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 16 вказаного Закону розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах, порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюють та визначають Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року (надалі - Типові правила), згідно з абзацом 3 пункту 2 яких виконавчий орган ради - виконавчий комітет сільської (сільський голова), селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міськдержадміністрації.

Дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці (абзац 4 пункту 2 Типових правил).

Місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою) (абзац 5 пункту 2 цих Правил).

Спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами (абзац 7 пункту 2 Типових правил).

Абзацом 1 пункту 3 Типових правил встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у м. Бердянську, та порядок надання дозволу на розміщення реклами регулює й визначає Порядок розміщення об'єктів зовнішньої реклами в м. Бердянську, затверджений рішенням шістдесят першої сесії Бердянської міської ради VI скликання №10 від 30.07.2015 року (далі - Порядок розміщення).

Згідно з пунктом 13.18 розділу 13 Порядку розміщення, тимчасові виносні рекламні конструкції не потребують отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у разі, якщо вони мають габарити не більш ніж 0,9 х 0,7 м.

Тимчасові виносні рекламні конструкції можливо встановлювати тільки під час роботи суб'єкта господарювання та розміщувати безпосередньо біля входу, у межах відведеної земельної ділянки.

Крім того, у відповідності до пункту 14.7 вказаного Порядку «штендери» можуть мати горизонтальну проекцію не більше ніж 1 м. та площу кожної сторони зображення, що значно не перевищує 1 м.; одержання дозволу на розміщення тимчасової виносної конструкції не здійснюється (пп. 14.7.1).

Разом із цим, дослідженням фотознімків наданих учасниками процесу візуально підтверджується наявність порушень законодавства про рекламу, а саме, що розмір металевої конструкції 0,94х0,83м, по-перше, перевищує габарити встановлені порядком міської ради, а по-друге, її неможливо віднести до «штендера», оскільки вона була розміщена на значній відстані та поза межами відведеної земельної ділянки.

Частинами 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України №436-IV від 16.01.2003 передбачено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно із частиною першою статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону № 270/96-ВР відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно.

Як встановлено приписами частини четвертої статті 27 Закону №270/96-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдженої реклами.

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону № 270/96-ВР у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 8, 11, 14, 16 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники. Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно уповноваженою посадовою особою Держспоживінспекції. За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи. Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Як зазначено в пункті 18 Порядку за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

На підставі системного аналізу норм законодавства та матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що спірне рішення від 18.11.2016 року №000018, яким до позивача застосовано штраф за порушення законодавства про рекламу у сумі 5083грн. є таким що прийняте ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що доводами позовної заяви та матеріалами не спростовується.

Як встановлено частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, а його висновки не відповідають обставинам справи, оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до приписів статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України. У задоволенні адміністративного позову слід відмовити за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №808/522/17 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук