Справа № 711/4156/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/4156/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шипович В.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області - протокол №16/1 від 03.03.2017 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності як інваліду III групи ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Управління пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності як інваліду III групи з 28 грудня 2016 року з урахуванням розмірів доходів, зазначених у довідці від 20.02.2017 №171, виданої військовою частиною п/п НОМЕР_1 Міністерства оборони України;

3) зобов`язати Управління пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області нарахувати на виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності як інваліду III групи за період з 28.12.2016 до моменту здійснення виплати.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року в порядку скороченого провадження адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Згідно частини першої ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 КАС України.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 грудня 2016 року позивачу встановлено III групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №535767 (а.с. 11).

Довідкою військової частини п/п НОМЕР_1 від 20.02.2017 №455 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині п/п НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 22.03.2014 до 18.03.2015 (а.с. 15)

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2017 №383 позивач в період з 14 жовтня 2014 року до 15 березня 2015 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції (а.с. 16).

У відповідності до посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.08.2015 позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 20).

Відповідно до довідки №171 від 20.02.2017 про грошове забезпечення для обчислення пенсії виданої ОСОБА_1 військовою частиною п/п НОМЕР_1 вказано розмір щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з березня 2014 року по березень 2015 року із зазначенням про те, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок) (а.с. 17).

Вказана довідка видана на підставі нарахувальних відомостей за 2014-2015 роки, посвідчена печаткою військової частини, підписана командиром військової частини та головним бухгалтером.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 , страховий стаж останнього складає 2 роки 8 днів, оскільки відсутня інформація про страховий стаж позивача за час військової служби у 2014-2015 роках у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 13-14).

13 лютого 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області з заявою, в якій просив призначити пенсію по інвалідності III групи захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 15.03.2017 34647/03 відповідачем повідомлено позивача про те, що пенсійним органом прийнято рішення (протокол №16/1 від 03.03.2017) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, оскільки згідно даних системи персоніфікованого обліку страховий стаж позивача складає 2 роки 8 днів. При цьому період проходження позивачем військової служби з 23.03.2014 до 18.03.2015 у системі персоніфікованого обліку не відображений, а отже, при обчисленні строку страхового стажу не врахований (а.с. 12-13).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки загальний страховий стаж позивача (з урахуванням військової служби) на момент встановлення інвалідності складає понад 3 роки, що дає йому право на пенсію по інвалідності в силу вимог статей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому позивач не є особою уповноваженою не внесення відомостей до системи персоніфікованого обліку та не може нести відповідальність за наповнення інформацією даної системи, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За правилами статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

У відповідності до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів III групи: від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За правилами статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому на час настання інвалідності 28.12.2016 йому виповнилось повних 28 років. Відтак для призначення пенсії позивач повинен мати 3 роки страхового стажу.

Згідно з абз. 2 частини першої ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на 22.03.2014) було визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

27 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким абзац другий пункту 1 статті 8 доповнено реченням такого змісту: «Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України».

Проте, у трудовій книжці позивача відсутній запис про проходження ним військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.6 цього ж Порядку документами для підтвердження військової служби є, в тому числі, довідки військових комісаріатів, військових частин і установ.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки військової частини п/п НОМЕР_1 від 20.02.2017 №455 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині п/п НОМЕР_1 с.Гончарівське Чернігівської області з 22.03.2014 до 18.03.2015 (а.с. 15)

У відповідності до довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2017 №383 позивач в період з 14 жовтня 2014 року до 15 березня 2015 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції (а.с. 16).

Таким чином, загальний страховий стаж позивача ОСОБА_1 (з урахуванням строку перебування на військової служби) на момент встановлення інвалідності складає понад 3 роки.

Разом з тим, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 , страховий стаж останнього складає 2 роки 8 днів, оскільки відсутня інформація про страховий стаж позивача за час військової служби у 2014-2015 роках у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 13-14).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, з аналізу норм наведеного законодавства вбачається, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок настання у неї інвалідності з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця позбавлені можливості впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування позивача на військовій службі військовою частиною п/п НОМЕР_1 за період з березня 2014 року по березень 2015 року з заробітної плати позивача відраховувались страхові внески (єдиний внесок) (а.с. 17).

Проте, ці внески роботодавець своєчасно в установленому порядку до бюджету не перерахував.

Однак, зазначене порушення законодавства роботодавцем не тягне за собою відповідальність платника, зокрема, ОСОБА_1 , а тому позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій.

Тобто, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності особи перед законом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.03.2015 (справа №К/800/21378/13).

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.