Справа № 826/7979/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7979/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Бабенка К.А., Губської Л.В.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, третя особа - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ", про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича (далі -Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ"(далі - ПАТ "КБ "УФС"), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати оформлене наказом № 6 від 18 листопада 2014 року рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» про визнання договору банківського вкладу № 45171 від 10.07.2014 р., укладеного між позивачем та ПАТ "КБ "УФС";

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду;

- зобов'язати Фонд включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів з вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно із ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, колегія суддів прийшла до висновку щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» було підписано договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Планер» (далі - Договір) № 45171 від 10.07.2014 р.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14.08.2014 р. № 491 «Про внесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 69 від 14.08.2014 р. щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС» та призначення Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію зазначеного банку.

Після винесення постанови Правління Національного банку України № 717 від 10.11.2014 р. щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «УФС» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 119 від 13.11.2014 р. про запровадження процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС".

Враховуючи факт перебування зазначеного банку на стадії ліквідації та перехід його грошових зобов'язань до Фонду, ОСОБА_3 прийшла до висновку, що вона набула статусу особи, яка має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду. Однак, в результаті звернення до банку-агента задля отримання гарантованого відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ» УФС», позивач відповідної грошової компенсації не отримав.

Роз'яснюючи причини такої відмови Уповноважена особа ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ» УФС» повідомила, що не включила позивача до переліку вкладників у зв'язку з виявленням обставин, які свідчать про нікчемність договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 45171 від 10.07.2014 р.

Нікчемність вищезгаданого правочину Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» обґрунтовує нормами ст. 228 ЦК України, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також твердженням, що кошти по зазначеному договору надійшли позивачу внаслідок грошових маніпуляцій іншого клієнта банку, який, на думку сторони, «роздробив» значну суму коштів на декілька депозитних рахунків, включаючи позивача, з метою створення для себе переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у випадку, якщо сторона посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам.

Тому, на доводи апелянта щодо нікчемності правочину, який стосується предмета даного спору, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідачами не надано доказів щодо вчинення службовими особами банку та позивачем дій, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою), а також ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів). Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З огляду на це, дії позивача щодо перерахування коштів на даний момент можна кваліфікувати лише як банківські операції, які передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. А твердження Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» з приводу того, що квитанція позивача не підкріплена фактичними діями по внесенню коштів, а несе лише інформативний характер, колегія суддів може розглядати лише як оціночне судження.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку також посилається Уповноважена особа ФГВФО на ПАТ «КБ «УФС» задля спростування чинності зазначеного договору банківського вкладу, правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, якщо їх умови передбачають надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На це обгрунтування апелянта колегія суддів зазначає, що до часу запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «УФС», позивачу де-юре не могла бути відома інформація щодо проблемного чи неплатоспроможного фінансового становища банку. Пунктом. 3.4. ч. 3. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.09.2012 р., визначено, що Національний банк надсилає рішення про застосування заходу впливу до банку згідно з установленими Національним банком вимогами щодо пересилання документів з грифом конфіденційності. Отже, інформація щодо неплатоспроможності банку має обмежений доступ.

Нормами п. 5 ст. 75 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» встановлено: рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Отже, договір банківського вкладу, укладений між позивачем та ПАТ «КБ «УФС», не може вважатися удаваними чи націленими на отримання переваг, прямо не передбачених законодавством, доки не буде доведено, що позивачу могли бути відомі фінансові проблеми банку.

Щодо ст. 228 ЦК України, на яку також посилаються відповідачі в обґрунтування нікчемності згаданого правочину, то відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається відповідач, не є такими, які спростовують чинність договору вкладу (депозиту) «Планер» № 45171 від 10.07.2014 р., укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «УФС».

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, випливає, що адміністративний орган може реалізовувати свої повноваження щодо прийняття рішень з певною свободою розсуду, тобто, може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, в свою чергу, при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Разом з тим, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що спосіб захисту порушеного права повинен бути ефективним. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 21-1465а15 від 16.09.15 у випадку задоволення позову рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання, захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також забезпечувало його виконання і унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Колегія суддів вважає, що у випадку чинності рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію «КБ «УФС» щодо нікчемності правочину існуватиме вірогідність порушення майнового права позивача. Це пов'язано з тим, що даний акт правозастосування констатує нікчемність договору і на підставі цього може нести правоприпиняючі юридичні наслідки. Так, ч. 5. ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Оскільки повідомлення, на підставі якого застосовується вищезазначена реституція, складається на основі висновків рішення уповноваженої особи Фонду, останнє може опосередковано впливати на майнове право вкладника.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень. Пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду № 7 від 20.05.2013 р. встановлено, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» про визнання нікчемним Договору банківського вкладу «Планер» № 45171 від 10.07.2014 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «УФС».

З приводу вимог позивача щодо включення його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, внесеними до ПАТ "КБ «УФС" за рахунок Фонду, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Відповідно до п. 5 цієї ж статті виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, Фонд склав реєстр вкладників на підставі переліку, сформованого Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС». Внесення Фондом позивача до реєстру вкладників без узгодження з наданим Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» переліку вважалося б неправомірним. Тому, зважаючи на відсутність у Фонду належної правової підстави для включення позивача до відповідного реєстру вкладників, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо незадоволення позовної вимоги про внесення позивача до зазначеного реєстру вкладників.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до тотожних рішенню першої інстанції висновків і вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, про зобов'язання вчинити дії, - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Бабенко К.А.

Губська Л.В.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Бабенко К.А.

Губська Л.В.