Справа № 821/1957/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1957/16

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 06 грудня 2016 року № .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року заявлений позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 року № Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, яким до ОСОБА_2 застосовано штрафних (фінансових) санкцій на суму 7795,50 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Херсонській області від 02.11.2016 року № 494 «Про проведення фактичних перевірок» наказано організувати в листопаді поточного року проведення фактичних перевірок платників податків на підставі ст. 20, пп. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України відділом фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Херсонській області.

Крім того, цим наказом затверджено перелік суб'єктів, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, у якому зазначена ФОП ОСОБА_2

Посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області згідно із направленнями на проведення перевірки від 17.11.2016 року №№ 1454, 1455 та наказу № 494 від 02.112016 року «Про проведення фактичної перевірки» було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2

До початку проведення фактичної перевірки, ОСОБА_3 були пред'явлені направлення на проведення фактичної перевірки, наказ про проведення фактичної перевірки, службові посвідчення.

У зв'язку з відмовою від підпису у направленні та отримання копії наказу на проведення перевірки ОСОБА_3, фахівцями контролюючого органу складено акт відмови від 17.11.2016 року № 322.

За результатом проведеної фактичної перевірки складено акт від 02.11.2016 року № 439/21-22/РРО/НОМЕР_2, у якому зазначено про порушення позивачем п. 2.6 ст. 2 Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, а саме: не забезпечено своєчасне оприбуткування готівкових коштів в КОРО, які надійшли до каси (місця розрахунків). В акті зазначено, що до каси у певні дати надходили готівкові кошти у вигляді торгівельної виручки, які були оприбутковані в КОРО на наступний день після її фактичного надходження до каси згідно фіскальних звітних чеків, тобто несвоєчасно. Загальна сума несвоєчасно оприбуткованої готівки складає 1559,10 грн.

06 грудня 2016 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення за № про застосування до позивача штрафних санкцій на загальну суму 7795,50 гривень.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним, у зв'язку з порушенням процедури проведення перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на викладене.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до вимог пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок визначає ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, згідно вимог п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно п. 80.2 цієї ж статті фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З наведеного вбачається, що Податковим кодексом України встановлений чіткий порядок проведення фактичних перевірки, а також обставини, за наявності яких, такі перевірки можуть бути проведенні.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не вказано, які обставини згідно вимог п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, слугували підставою для призначення та проведення фактичної перевірки позивача.

Відповідачем не було прийнято окремого наказу саме про призначення фактичної перевірки позивача та/або об'єктів її господарської діяльності.

Наданим відповідачем наказом від 02.11.2016 року № 494 наказано організувати проведення фактичних перевірок у листопаді поточного року та затверджено перелік суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, до якого включено позивача.

При цьому, як на підстави для організації фактичних перевірок у листопаді 2016 року, у наведеному наказі відповідач послався на пп. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Водночас, вказані положення Податкового кодексу України містять відмінні між собою підстави для проведення фактичної перевірки.

Крім того, в переліку суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, який затверджений наведеним наказом, зазначено підстави для проведення перевірки об'єкта позивача: пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Тобто, наказ про проведення фактичних перевірок та перелік суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, який затверджений наведеним наказом, містять різні підстави для проведення перевірки позивача.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В свою чергу, згідно пп. 80.2.2, 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Проте, як в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не вказано, яка інформація ним була отримана щодо порушень з боку позивача, коли та ким така інформація надана тощо, а також відповідачем не надано взагалі жодного доказу отримання такої інформації/звернення.

Відповідачем не надано будь-яких доказів наявності підстав для проведення перевірки позивача, що визначені ст. 80 Податкового кодексу України, як в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Також, колегія суддів зазначає, що за правилами п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, зокрема, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки та копії наказу про проведення перевірки.

При цьому, при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

В свою чергу, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З наданого відповідачем акту відмови від 17.11.2016 року № 322 вбачається, що при проведенні фактичної перевірки позивача посадовими особами ДПІ були пред'явленні направлення на перевірку та наказ про проведення перевірки ОСОБА_3, який відмовився від підпису та отримання будь-яких матеріалів перевірки.

В ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції у відповідача з'ясовувались питання стосовно того, зокрема: чи здійснював ОСОБА_3 розрахункові операції в магазині за адресою: АДРЕСА_1, коли була здійснена фактична перевірка цього об'єкта, чи надав ОСОБА_3 будь-які документи на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ФОП ОСОБА_2 тощо.

Водночас, в наданих відповідачем письмових поясненнях, підписаних посадовими особами, що безпосередньо здійснювали перевірку, останніми чітко вказано, що ОСОБА_3, якому були пред'явленні направлення на перевірку та копію наказу про проведення перевірки, не здійснював розрахункові операції в перевіряємому об'єкті та будь-яких документів, що посвідчують його особу, а тим більше, що підтверджують у нього наявність повноважень діяти від імені ФОП ОСОБА_2, останнім перевіряючим не надавались.

Разом з тим, позивач в ході судового розгляду справи заперечувала факт наявності у ОСОБА_3 довіреності на права представляти її інтереси, а також факт того, що він працює в господарській одиниці позивача.

Проте, як в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не надано будь-яких доказів в спростування вказаних обставин та відповідно, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 діяти від імені позивача.

Навпаки, відповідачем підтверджено, що такі документи під час перевірки не запитувались та перевіряючим не представлялись.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що в наданих відповідачем письмових поясненнях, підписаних посадовими особами, що безпосередньо здійснювали перевірку, останніми також вказано, що особі, що здійснювала розрахункові операції в господарській одиниці позивача направлення на перевірку та наказ на перевірку не надавались.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в наданому відповідачем акті відмови від 17.11.2016 року № 322 вказано також про те, що особа, якій пред'являлись направлення на перевірку та наказ про проведення перевірки, відмовилась від допуску посадових осіб відповідача до проведення перевірки, що взагалі виключає можливість проведення перевірки та складання за її результатами відповідного акту.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невиконання відповідачем вимог ст.ст. 80, 81 Податкового кодексу України, що визначає порядок фактичної перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії була неодноразово викладена, зокрема, у постановах від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14 та від 16 лютого 2016 року у справі № 826/12651/14.

Також, вирішуючи спірне питання, колегія суддів зазначає, що підставою для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стали встановлені з боку позивача порушення п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, а саме: не забезпечено своєчасне оприбуткування (облік) в КОРО готівкових коштів, які надійшли до каси (місце проведення розрахунків).

Відповідачем в акті перевірки вказано, що до каси у певні дати надходили готівкові кошти у вигляді торговельної виручки, які були оприбутковані в КОРО на наступний день після їх фактичного надходження до каси згідно фіскальних звітних чеків, тобто несвоєчасно (не у день надходження). Загальна сума несвоєчасно оприбуткованої готівки 1559,10 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року № 679-XIV визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.

Так, за правилами п.п. 2.2 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 15.12.2004 року № 637, підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Відповідно до п. 7.15 Положення від 15.12.2004 року № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Згідно із п.п. 2.6 п. 2 Положення від 15.12.2004 року № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Тобто, з метою встановлення факту виконання суб'єктом господарювання вимог п.п. 2.6 п. 2 Положення від 15.12.2004 року № 637 необхідним є дослідження книги ОРО та відповідних чеків РРО.

Разом з тим, як вбачається з акту оскаржуваної перевірки та письмових пояснень перевіряючих, встановлюючи з боку позивача порушення п.п. 2.6 п. 2 Положення від 15.12.2004 року № 637, що виразилось у незабезпеченні своєчасного оприбуткування готівкових коштів в КОРО, останніми взагалі не досліджувалась книга ОРО позивача.

Як вказують в своїх письмових поясненнях перевіряючи, книга ОРО під час перевірки не надавалась та ними не досліджувалась, а висновки перевірки ґрунтуються виключно на підставі наявних у податкового органу даних електронних копій розрахункових документів.

З наведеного вбачається, що відповідачем взагалі фактично не було проведено перевірку господарської одиниці позивача.

Відповідач здійснив висновок про несвоєчасне оприбуткування позивачем готівки в книзі ОРО взагалі не досліджуючи таку книгу позивача.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини виключають можливість застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасне оприбуткування позивачем готівки в книзі ОРО.

Окрім викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення виставлено позивачу саме, як фізичній особі, а не як ФОП, господарська діяльність якої, згідно акту перевірки, перевірялась.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець