Справа № 161/14727/16-а,2-а/161/883/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/1932/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

Представник позивача 07.11.2016 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

На обґрунтування якого вказавши, що станом на 2016 рік постійним місцем проживання ОСОБА_2 є США. 02 вересня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 Листом відповідача № 7486/02-15 від 04.10.2016 року було відмовлено в поновленні конституційного права позивача на отримання пенсії, з посиланням на те, що рішення про відновлення дії вищезазначених законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них Верховною радою не приймалось, внаслідок цього порядок виплати пенсії передбачений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» залишився без змін, а тому підстав задовольнити вимоги позивача немає законних підстав. Просить суд, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати Луцьке обєднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 починаючи з 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»

Оскаржуваною постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2016 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що у разі виїзду пенсіонера на постійне проживання за кордон йому необхідно особисто звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про припинення виплати пенсії. Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 до заяви про припинення виплати пенсії у звязку з виїздом за кордон подається закордонний паспорт з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон та талон про зняття з реєстрації за місцем постійного проживання. Заява про виплату пенсії у звязку з виїздом за кордон із резолюцією керівника органу, що призначає пенсію, про зняття з обліку та виплату пенсії за 6 місяців наперед направляється у підрозділ з виплати для її опрацювання. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 р. визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З аналізу положень ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після визнання неконституційним другого речення ст. 51 Закону, суд вважає, що виплата пенсії під час перебування особи за кордоном не припиняється, якщо пенсіонер є громадянином України. За таких обставин з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного Рішення, оскільки відпала така умова припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном,то відповідно до вимог частини 2статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен був протягом 10 днів після з'ясування обставин наявності умов для відновлення виплати пенсії здійснити таке відновлення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є громадянкою України, та що позивач виїхала на постійне місце проживання до США, тобто після набрання законної сили Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначення та припинення виплати пенсії, виплата позивачу пенсії за шість місяців наперед перед від'їздом за кордон здійснювалися на підставі вищенаведених законів України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком (а.с. 11) і перебувала на обліку в Луцькому обєднаному Управління Пенсійного фонду України Волинської області як отримувач пенсії за віком. 02 вересня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 В .

Листом відповідача № 7486/02-15 від 04.10.2016 року представнику позивача було відмовлено в поновленні конституційного права позивача на отримання пенсії, з посиланням на те, що рішення про відновлення дії вищезазначених законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них Верховною радою не приймалось, внаслідок цього порядок виплати пенсії передбачений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» залишився без змін, а тому підстав задовольнити вимоги позивача немає законних підстав . Порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії за віком, що є предметом спору в даній справі регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення», який набрав законної сили 01.01.1992року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав законної сили 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно ч. 1ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"(крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення"- за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 р. визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З аналізу положень ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після визнання неконституційним другого речення ст. 51 Закону, суд вважає, що виплата пенсії під час перебування особи за кордоном не припиняється, якщо пенсіонер є громадянином України.

За таких обставин з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного Рішення, оскільки відпала така умова припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном, то відповідно до вимог частини 2статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен був протягом 10 днів після з'ясування обставин наявності умов для відновлення виплати пенсії здійснити таке відновлення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є громадянкою України, та що позивач виїхала на постійне місце проживання до США, тобто після набрання законної сили Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначення та припинення виплати пенсії, виплата позивачу пенсії за шість місяців наперед перед від'їздом за кордон здійснювалися на підставі вищенаведених законів України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2016 року у справі № 161/14727/16-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5