Справа № 546/787/17
Суддя: Горулько О. М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 546/787/17
Провадження № 2-а/546/34/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.,

розглянувши у порядку скороченого провадження в селищі Решетилівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у виплаті йому пенсії та зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити виплату йому пенсії з 27 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у зв'язку з активізацією бойових дій в м. Ровеньки Луганської області у грудні 2014 року він виїхав до м. Бердянськ Запорізької області, де був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком через Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З вересня 2016 року він змінив місце свого проживання та проживає в АДРЕСА_1 та 27 вересня 2016 року зареєстрував там своє місце проживання та подав заяву про відмову від статусу внутрішньо переміщеної особи. 27 вересня 2016 року він звернувся до Диканського сектору обслуговування громадян Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про поновлення виплати пенсії на загальних підставах. У серпні 2017 року він отримав листа від Решетилівського об'єднаного УПФУ в Полтавській області, де було зазначено, що для відновлення виплати пенсії йому необхідно подати довідку про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що 27 вересня та 07 жовтня 2016 року ним до Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області були направлені запити пенсійної справи позивача і звідти надійшла лише електронна пенсійна справа та макет пенсійної справи, по яких позивачеві виплачувалася пенсія як внутрішньо переміщеній особі. Зазначив, що позивач втратив статус внутрішньо переміщеної особи і має право отримувати пенсію лише за наявності в Управлінні пенсійної справи з оригіналами поданих документів.

Із матеріалів справи вбачається наступне:

згідно доданої до позовної заяви копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 16) це пенсійне посвідчення видане позивачеві Пенсійним фондом України 27.05.2014 року та йому призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.

Із копії довідки від 25.12.2014 року (а.с. 14) вбачається, що відповідач був взятий на облік виконкомом Бердянської міської ради Запорізької області як внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції.

27 вересня 2016 року позивач зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорта (а.с. 12-13) та копією довідки про склад сім'ї (а.с. 6).

Із змісту позовної заяви та доданої до неї копії листа № 45/С-02 (а.с. 17) вбачається, що 27 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Диканського сектору обслуговування громадян Решетилівського об'єднаного УПФУ в Полтавській області із заявою про перевід пенсії з Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, не подавши при цьому довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. У цьому ж листі вказано, що у вересні та жовтні 2016 року Решетилівським об'єднаним УПФУ в Полтавській області до Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області було направлено запити пенсійної справи позивача і у відповідь надійшла електронна пенсійна справа та макет пенсійної справи, сама пенсійна справа позивача до управління не надійшла.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного:

згідно ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст. 18 КАС України усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат… підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законами № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788-ХІІ. Право на отримання пенсії мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-ІV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Встановлено, що позивач є громадянином України і набув право на отримання пенсії по інвалідності, яка була йому призначена у травні 2014 року.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-ІV передбачені підстави для припинення виплати пенсії, а саме:

-якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

-у разі смерті пенсіонера;

-у разі неотримання пенсії протягом 6 місяців підряд;

-в інших випадках, передбачених законом.

Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи.

З моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між ним та Пенсійним фондом України змінився, а тому з цього часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (перерахунку) пенсій внутрішньо переміщеним особам. З цього моменту у позивача знову виникло право на отримання пенсії на загальних підставах.

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України: «У адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Ухвалою судді від 22 серпня 2017 року про відкриття провадження у справі на відповідача було покладено обов'язок у разі заперечення проти позову надати суду всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчинення дії, допущення бездіяльності, з приводу яких подано позов.

Незважаючи на це, відповідачем такі матеріали суду не надані.

Із зазначеного вище листа відповідача, адресованого позивачеві, вбачається, що питання виплати позивачеві пенсії поставлене у залежність від наявності довідки внутрішньо переміщеної особи або від наявності оригіналу його пенсійної справи. Разом з тим відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним були вжиті всі необхідні дії, направлені на отримання пенсійної справи позивача та поновлення виплати йому пенсії.

В п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» зазначено, що згідно зі статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею І Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналіз досліджених доказів та діючого законодавства дає підстави вважати, що відповідачем порушене право позивача на отримання пенсії, його дії з відмови у виплаті позивачеві пенсії є протиправними.

Разом з тим суд зазначає, що частиною 2 статті 99 КАС України встановлений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд находить, що позивач міг і повинен був дізнатися про порушення свого права з моменту його звернення із заявою від 27 вересня 2016 року до Диканського сектору обслуговування громадян Решетилівського об'єднаного УПФУ в Полтавській області

Виходячи з дати звернення позивача до суду з даним позовом - 21 серпня 2017 року, в межах встановленого зазначеною вище статтею строку звернення до суду лежать позовні вимоги за період з 21 лютого 2017 року.

Позовні вимоги про покладення на відповідача обов'язку поновити йому виплату пенсії за період з 27 вересня 2016 року по 20 лютого 2017 року включно лежать поза межами встановлених законом строків.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року позов в цій частині залишено без розгляду.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, пов'язані з відмовою у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії.

Зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії на загальних підставах з 21 лютого 2017 року.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі, до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: