Справа № 563/587/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Опришко П.З.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"06" вересня 2017 р. Справа № 563/587/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_3 на постанову Корецького районного суду Рівненської області від "26" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просить суд, визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у відмові поновити виплату йому пенсію починаючи із 22 лютого 1997 року та зобов'язати відповідача поновити виплату йому пенсії та виплачувати надалі з урахуванням усіх підвищень.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому 28.08.1986 року було призначено пенсію за віком та він отримував її регулярно до 22 лютого 1997 року. Отримавши право на постійне проживання у США у 1997 році, залишив межі України та виїхав за кордон у зв'язку з чим, відповідачем припинено виплату пенсії. 25 квітня 2017 року позивач через свого представника, звернувся до відповідача із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії. Листом від 04 травня 2017 року №919/03 відповідач відмовив у задоволенні вимоги, з посиланням на п. 2 ч. 1ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують його конституційні права.

Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 26.06.2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у відновленні та виплаті пенсії.

Зобов'язано Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу починаючи з 28 листопада 2016 року з урахуванням усіх перерахунків, що були визначені законодавством України.

Позовну заяву в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій та зобов'язання Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії позивачу за період по 27 листопада 2016 року - залишено без розгляду.

Присуджено з бюджетних асигнувань Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанову суду в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати з підстав наведених у скарзі.

В апеляційній скарзі вказує, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визнано неконституційними норми п.2 ст.49 та ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то питання виплати пенсії для громадян, які виїхали за кордон не врегульовано, а тому виплата пенсії не підлягає відновленню.

Разом з тим позивачем теж подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить внести зміни до резолютивної частини постанови суду першої інстанції, зазначивши період виплати пенсії з 7 жовтня 2009 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд встановив, що позивач отримував пенсію по віку до 22 лютого1997року. У зв'язку з виїздом в 1997році на постійне місце проживання в Сполучені Штати Америки, виплата пенсії була правомірно припинена на підставі ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, яка передбачає, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

24 квітня 2017 року представник позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, однак відповідач відмовив в задоволенні такого звернення.

В листі №919/03 від 04.05.2017 року відповідач посилається на пункт 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058-15 від 07.09.2003 р. (надалі - Закон № 1058-IV), який передбачає припинення виплати пенсії пенсіонеру, який проживає за кордоном, на весь час його перебування там. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, з країною перебування пенсіонера. Відповідач вважає, що на даний час дії положення Закону 1058-IV є чинними, оскільки даний закон не приведений у відповідність з рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. ( № 25-рп/2009).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності відмови у відновленні пенсії з підстав викладених в листі від 04.05.2017 року з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

З дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Проживаючи в Сполучених Штатах Америки, позивач має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання і, з врахуванням тієї обставини, що відповідачем було неправомірно відмовлено в призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності паспорта громадянина України, що засвідчує особу на території України, або посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України.

Отже колегія суддів відхиляє доводи про відсутність законодавчого механізму нарахування та виплати пенсії громадянину, який проживає за кордоном.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє обов'язку позивача щодо захисту свого права. Тож після прийняття Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався строк звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вказує, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст. 99, 100 КАС України. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) та від 08.06.2016 року (справа № 505/2135/14-а).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Корецького районного суду Рівненської області від "26" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.Ю.Бучик

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вул.Старомонастирська,8,м.Корець,Рівненська область,34700

4- представник ОСОБА_4, АДРЕСА_2

5- представник ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 - ,

- ,