Справа № 489/1994/17
Суддя: Кирильчук О. І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №489/1994/17
Провадження №2-а/489/264/17
ПОСТАНОВА

іменем України

04 вересня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Матяєвої С.І., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2., представника відповідача Кобеляцького О.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Велінець Валерія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач просить скасувати винесену інспектором патрульної поліції Велінець В.М. постанову серії БР№446781 від 21.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки жодних доказів правопорушення йому не надано, не надано можливості отримати юридичну допомогу та не надано перекладача, що призвело до порушення його процесуальних прав. Окрім того, постанову винесено на місці скоєння правопорушення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 04 вересня 2017 року до участі в справі залучено як другого відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, представник відповідача заперечував проти позову.

З постанови серії БР№446781 у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 21.04.2017 року ОСОБА_1 о 18 год. 27 хв. у м. Миколаєві в Заводському районі на перехресті вулиці Чкалова та з вулицею Рюміна, керуючи транспортним засобом «PEUGEOT 107», номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено», порушивши Додаток 1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено» забороняє в'їзд усіх транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з відеореєстратора патрульного автомобіля підтверджено в'їзд автомобіля під керуванням позивача на вул.Чкалова з вул.Рюміна, що є порушенням вимог дорожнього знаку 3.21. При цьому посилання на те, що позивач здійснював розворот на перехресті, спростовується відеозаписом, на якому зафіксовано рух автомобіля прямо по вул.Чкалова поза межами перехрестя, яким відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Зазначений відеозапис як доказ також було надано позивачу для ознайомлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності з ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Положеннями частини 4 цієї статті передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015 з приводу неправомірності дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є помилковим, оскільки зазначене рішення прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року №596-VII, яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обов'язки.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

У відповідності з ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення»; окрім того, Суд не раз відхиляв доводи держав, що порушення правил дорожнього руху не підпадають під дію статті 6 Конвенції (п. 36 рішення у справі «Jussila v.Finland»).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У наданих представником відповідача відеозаписах зафіксовано неодноразові звернення позивача із клопотаннями про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із бажанням скористатись правовою допомогою, однак зазначені клопотання були залишені інспектором патрульної поліції без задоволення, що також підтверджено висновком службової перевірки від 04 травня 2017 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було повідомлено, що реалізувати своє право на юридичну допомогу він зможе під час оскарження винесеної відносно нього постанови.

Враховуючи порушення права позивача на професійну правничу допомогу за наявності відповідного клопотання, розгляд справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції було здійснено не у спосіб, передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення, а тому позов в частині скасування постанови підлягає задоволенню.

Посилання позивача на нерозуміння ним української мови як на підставу для скасування постанови відхилено судом як необґрунтовані, оскільки позивач є громадянином України і проживає в Україні останні 15 років, у 2005 році в м.Миколаєві отримав посвідчення водія.

Відповідно до п.17 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 (в редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення водія), посвідчення на право керування однією із категорій транспортних засобів видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до навчальних планів і програм та склала відповідні екзамени в реєстраційно-екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції. Пунктом 18 вказаного Положення встановлено, що екзамени на одержання посвідчення водія приймаються місцевими реєстраційно-екзаменаційними підрозділами Державтоінспекції тільки від осіб, які проживають у даній місцевості.

За результатами складання у тому числі теоретичного іспиту, під час якого відповідно до Інструкції про порядок приймання екзаменів, оформлення видачі (обміну) посвідчень водія, обліку та зберігання документів, які стосуються екзаменаційної роботи, затвердженої наказом МВС України від 21 червня 1993 року №394, оцінюються знання та розуміння кандидатом у водії законодавства, що регламентує порядок організації дорожнього руху та використання транспортних засобів; правил дорожнього руху, дорожніх знаків і сигналів, розмітки доріг і їх значення; законодавства про адміністративну відповідальність за порушення правил та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху

Отримання позивачем посвідчення водія вказує на володіння ним українською мовою на рівні, достатньому для складання відповідних іспитів, зокрема, теоретичного - на знання Правил дорожнього руху.

Позовні вимоги про зобов'язання Управління патрульної поліції м.Миколаєва не передавати оскаржувану постанову на виконання до органів державної виконавчої служби задоволенню не підлягають, оскільки такі дії не були вчинені до винесення постанови, припущення щодо можливих порушень прав позивача цими діями жодними доказами не підтверджено.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 70, 71, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати винесену відносно ОСОБА_1 постанову серії БР№446781 від 21.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя