Справа № 809/271/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2017 р. Справа № 809/271/17
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап`юк С.В.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
представника відповідача Моти Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії, -
09.02.2017 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про перерахунок грошового забезпечення, а саме надбавки за вислугою років у розмірі 10 % посадового окладу, окладу за військовим званням старшого солдата, доплат, надбавок, премій, а відповідачем дане звернення проігноровано та залишено без задоволення. Відтак просить суд:
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 10 % надбавку до посадового окладу, окладу за військове звання старшого солдата, а також передбачені чинним законодавством України всі доплати, надбавки, премії до грошового забезпечення;
- зобов`язати відповідача надати суду виписку грошового забезпечення ОСОБА_1 за час служби;
- зобов`язати відповідача привести накази та грошовий атестат відносно позивача у відповідності до чинного законодавства України.
13.02.2017 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до судового розгляду.
25.04.2017 адміністративну справу за № 809/1312/15, в порядку статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України, передано головуючому судді Остап`юку С.В. та призначено її до розгляду.
Суд зазначає, що 06.03.2017 та 24.05.2017 позивачем подано суду заяви про збільшення позовних вимог, згідно яких просив суд:
- зобов`язати відповідача внести зміни в накази «військове звання старший солдат», «військового стажу 2 роки 19 днів», «класну кваліфікацію майстер»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні позивачу кошти (за військове звання старшого солдата, класну кваліфікацію та одноразову грошову допомогу місячного грошового забезпечення по переводу на нове місце служби);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належну позивачу премію у розмірі 174,72 % посадового окладу з 05 по 19 травня 2015 року;
- стягнути з відповідача кошти в сумі 31 528,00 гривень в якості моральних збитків, завданих позивачу;
- зобов`язати відповідача внести зміни в грошовий атестат позивача та видати копію завіреного грошового атестату позивачу.
У судовому засіданні, призначеному на 24.05.2017, позивач збільшені позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві та в заявах про збільшення позовних вимог.
Представник відповідача проти збільшених позовних вимог не заперечив.
Як наслідок, суд протокольно ухвалив розгляд справи продовжувати з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог.
У судові засідання, призначені на 29.08.2017 та 05.09.2017 позивач не з`явився. 29.08.2017 надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив задовольнити його вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву (а.с. 12-13, 67-68). В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства.
Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач призваний по мобілізації на військову службу Івано-Франківським МВК, Івано-Франківської області, проходив військову службу на посаді стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів державного значення), (ВОС-100915П) у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.01.2016 позивач є учасником бойових дій.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
В частині 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначено такі види військової служби: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно статті 40 згаданого Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абзацу 2 статті 1-2 згаданого закону, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина 1).
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина 3).
Статтею 19 зазначеного закону встановлено, що неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 20 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям гарантується право на захист у порядку, встановленому законами України. Судочинство у справах за участю військовослужбовців, які проходять військову службу на території України, здійснюється відповідно до законів України, а військовослужбовців, які проходять військову службу за межами території України, - відповідно до вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд зазначає, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2015 за № 107, солдата ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з 05.05.2015. Установлено посадовий оклад 530 гривень за 2 тарифним розрядом. Також даним наказом установлено та зобов`язано згідно з наказом МВС України від 04.07.2014 за № 638 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» виплачувати з 05.05.2015 надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2015 за № 121, солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20.05.2015 відповідно до розпорядження КНГУ № 3/5-2763 від 15.05.2015, у зв`язку із вибуттям у Військову частину НОМЕР_3 м. Павлоград. Зобов`язано згідно з наказом МВС України від 04.07.2014 за № 638 виплатити премію в розмірі 174,72 відсотки посадового окладу з 05 по 19 травня 2015 року.
Судом встановлено, що 02.03.2017 згадані накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2015 за № 107 та № 121 відмінено, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2017 за № 59, що міститься в матеріалах справи (а.с. 79-80). Згідно даного наказу у пункті 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2015 за № 107 та у пункті 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2015 за № 121 слова «солдата ОСОБА_1 » замінено словами «старшого солдата ОСОБА_1 ».
Також судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 186 від 21.03.2017 ОСОБА_1 , військовослужбовцю 5-го стрілецького батальйону, оголошено вислугу років для виплати відсоткової надбавки 2 роки 19 днів на підставі військового квитка НОМЕР_4 (а.с. 78).
Вирішуючи питання внесення змін до наказів № 107 та № 121 від 05.05.2015 та 20.05.2015 відповідно, у зв`язку з їх приведенням у відповідність до фактичного присвоєного звання відповідача, вислуги років, відповідач одночасно не мав підстав та повноважень для зменшення розміру нарахованої премії.
Внесення виправлень у наказ, що пов`язані із змінами звання, вислуги років військовослужбовця і тягнуть за собою збільшення суми належного до виплати грошового забезпечення, не можуть слугувати підставою для зменшення розміру премії військовослужбовця на різницю, збільшену внаслідок внесених виправлень. Як наслідок, позивачу підлягає нарахування та виплата премії у розмірі 174,72 відсотки посадового окладу з 05 по 19 травня 2015 року.
З урахуванням наведеного та за відсутністю доказів нарахування та виплати вказаної премії позивачу, суд дійшов переконання, що відповідачем протиправно не відшкодовано належне позивачеві грошове забезпечення, а саме премія в розмірі 174,72 відсотки посадового окладу з 05 до 19 травня 2015 року як старшому солдату - стрільцю 2 відділення 1 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів державного значення).
Як наслідок, відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок всіх видів виплат відповідно до вказаного розміру премії та внести відповідні зміни в грошовий атестат військовослужбовця ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги позивача про внесення зміни у наказах, а саме внести слова «класна кваліфікація майстер», суд зазначає, що згідно наказу МВС України від 17.06.2009 за № 264, яким затверджено Інструкцію про порядок присвоєння, підтвердження, зниження класної кваліфікації військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Інструкція № 264), залежно від рівня підготовки, досвіду та тривалості роботи на посаді військовослужбовцям офіцерам, діяльність яких пов`язана з організацією виконання службово-бойових завдань, забезпеченням якісного навчання та виховання особового складу, безаварійної та безвідмовної роботи озброєння, військової та спеціальної техніки, інженерно-технічних засобів та які досягли високої професійної майстерності, а також військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу за контрактом (далі військовослужбовці військової служби за контрактом), військовослужбовцям строкової служби, які виконують службово-бойові завдання, безперервно експлуатують озброєння, військову та спеціальну техніку, устаткування та споруди, беруть участь у їх обслуговуванні, навчають особовий склад, може бути присвоєна така класна кваліфікація: офіцерам та військовослужбовцям військової служби за контрактом « 3-й клас», « 2-й клас», « 1-й клас», «майстер»; військовослужбовцям строкової служби « 3-й клас», «2-й клас», « 1-й клас».
Згідно пункту 1.3 Інструкції № 264, присвоєння класної кваліфікації здійснюється в такій послідовності: «3-й клас», « 2-й клас», « 1-й клас», «майстер». Офіцерам та військовослужбовцям військової служби за контрактом подальша класна кваліфікація присвоюється не раніше ніж через рік, а військовослужбовцям строкової служби - не раніше ніж через чотири місяці з дня присвоєння попередньої кваліфікації. Заміна послідовності присвоєння або скорочення строків подання не допускається. Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, яким була присвоєна класна кваліфікація (крім « 3-го класу»), зобов`язані один раз на рік її підтверджувати.
Відповідно до пункту 4.5 Інструкції № 264, результати випробувань для присвоєння (підтвердження) класної кваліфікації стосовно кожного військовослужбовця оформляються актом (додаток 2). Акт підписується головою та членами комісії і подається на затвердження командирові військової частини (командувачу Національної гвардії України), який призначив
комісію. На підставі акта відповідний командир військової частини (командувач Національної гвардії України) видає наказ про присвоєння (підтвердження, зниження) класної кваліфікації військовослужбовцям із зазначенням їх ВОС. Витяги з наказів про присвоєння (підтвердження, зниження) військовослужбовцям класної кваліфікації надсилаються до територіальних управлінь, з`єднань та військових частин.
Пункт 4.7 Інструкції № 264 встановлює, що військовослужбовці, які призначені на посади інших ВОС, за якими може бути присвоєна класна кваліфікація, зобов`язані пройти випробування для отримання класної кваліфікації за новою ВОС та посадою, на яку вони призначені, залежно від фактичного рівня підготовки в терміни, вказані в пункті 1.6 цієї Інструкції, із заміною посвідчення класного спеціаліста.
Позивачу не підтверджено класну кваліфікацію, тому вказана позовна вимога не підлягає до задоволення.
Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів в сумі 31 528,00 гривень в якості моральних збитків, завданих позивачу, суд зазначає наступне.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.
Під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди.
Судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належну позивачу одноразову грошову допомогу місячного грошового забезпечення по переводу на нове місце служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Порядок і умови виплати підйомної допомоги військовослужбовцям визначає Наказ Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» (далі Наказ № 370).
Згідно підпункту 4.1 пункту 4 вказаного наказу, підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.
Право на отримання зазначеного виду допомоги у позивача виникло за новим місцем служби. Як наслідок, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належну позивачу одноразову грошову допомогу місячного грошового забезпечення по переводу на нове місце служби (підйомну допомогу) не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Щодо судового збору, то суд зазначає, що згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати нарахувати та виплатити премію в розмірі 174,72 відсотки посадового окладу з 05 до 19 травня 2015 року старшому солдату ОСОБА_1 стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів державного значення), здійснити перерахунок всіх видів виплат відповідно до розміру премії, внести відповідні зміни в грошовий атестат військовослужбовця.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Остап`юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 11.09.2017.