Справа № 826/17272/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2017 року № 826/17272/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської

міської ради

про визнання протиправними дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (надалі - Відповідач), в якому з урахуванням зменшення (уточнення) позовних вимог просить: визнати дії Відповідача неправомірними в частині надання негативного висновку від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14 щодо можливості відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 йому у власність.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що висновок Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14 є ідентичним за змістом та стосується однієї і тієї ж самої земельної ділянки по АДРЕСА_1. При цьому, протиправність надання висновків про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки встановлена в межах розгляду адміністративної справи №826/20835/14.

Представник Відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

В судовому засіданні враховуючи неявку представника Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 6 статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Листом від 16.12.2015 року №057022-08/Ю-11268-18052 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомлено, що на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, що відбулось 19.05.2015 року було розглянуто справу-клопотання К-20764 та ухвалено відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва.

Підставою для прийняття вищезазначеного рішення слугував висновок до №К-20764 Київської міської ради від 20.06.2015 року №057/10829, в якому зазначено, що підстава відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є те, що зазначена земельна ділянка відповідно до Генерального плану розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови.

В свою чергу підставою для прийняття висновку до №К-20764 Київської міської ради від 20.06.2015 року №057/10829 слугували висновки, що були надані Департаментом містобудування та архітектури за результатами розгляду справи-клопотання К-20764 від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14.

Зокрема в оскаржуваному у даній справі висновку від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14 зазначено, що відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 року №370/1804, територія за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови. Так, зокрема, вказано що спірна земельна ділянка входить в межі 8 м/р Позняки, комплексна забудова якого здійснюється за погодженою містобудівною та проектною документацією. Будівництво садибної забудови на території мікрорайону не передбачено. Отже заявлена у справі-клопотанні ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням.

Позивач не погоджується зі змістом та формою спірного висновку надісланого Відповідачем, звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

В даному випадку попередньо рішенням Київської міської ради від 02.10.2013 р. №90/9678 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд" позивачу відмовлено у задоволенні його заяви. Рішення прийняте на підставі висновку Головного управління містобудування та архітектури від 31.08.12 р. №11325/0/18-3/27-12, за яким згідно Генерального плану розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.02 р. №370/1804, зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2014 р. у справі №826/20506/13-а визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 02.10.2013 р. №90/9678 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд" та зобов'язано Київську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Підставою для прийняття судового рішення стали наступні обставини.

Згідно матеріалів справи рішенням Київської міської ради від 23.04.2009 року №445/1501 "Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Дарницькому районі м. Києва" передано у приватну власність земельні ділянки громадянам, в тому числі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 у м. Київі, що становить 11/60 та 245/300 від 0,10 га відповідно, про що вказаними особами отримано державні акти про право власності на земельну ділянку.

Станом на 23.04.2009 р. Генеральний план розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, вже існував і підставою для відмови у прийнятті рішення про надання земельної ділянки не став.

В даному випадку Позивачем подано заяву про передачу у власність суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Києві, а тому посилання на наявність Генерального плану розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, як підстави для відмови не може бути визнана обґрунтованою.

Також під час розгляду справи №826/20506/13-а судом встановлено, що згідно матеріалів справи до Київської міської ради з заявами про передачу у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 у м. Києві зверталися також, крім ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, щодо яких Головним управлінням містобудування та архітектури підготовлено аналогічні за змістом висновки.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2015 року №826/20835/14 надано оцінку діям Департаменту містобудування та архітектури (правонаступника Головного управління містобудування та архітектури внаслідок проведеної реорганізації) щодо надання висновку від 13.08.2014 р. №7973/0/12/27-14 за заявою ОСОБА_1.

Згідно змісту оскаржуваного висновку від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14 підставою його прийняття стало посилання на Генеральний план розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, згідно якого територія за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови.

Тобто, підстави для прийняття негативного висновку від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14 є по суті такими самими, як і підстави для прийняття висновку від від 13.08.2014 р. №7973/0/12/27-14 за заявою ОСОБА_1

Аналогічні висновки містяться і в постанові Окружного адміністративного суду м. Києві від 23.03.2015 року у справі №826/20835/14.

Відповідно, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при повторному розгляді справи-клопотання К-20764 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не врахував висновки попередньо прийнятих судових рішень з вказаного питання, що призвело до прийняття незаконного рішення.

З врахуванням викладеного в сукупності, з огляду на недоведеність Відповідачем правомірності вчинення оскаржуваних дій, Суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо надання негативного висновку про невідповідність ініціативи містобудівній документації за функціональним призначенням, внаслідок порушення ним як суб'єктом владних повноважень положень принципу обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, Відповідач 1, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради неправомірними в частині надання негативного висновку від 16.09.2014 року №9036/0/12/27-14

3. Стягнути з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук