Справа № 750/3719/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3719/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Чернігівській області про стягнення компенсації за невикористану відпустку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Чернігівській області (далі - Відповідач) у якому просила стягнути з відповідача компенсацію за невикористану додаткову відпустку, що надається одиноким матерям, за 2015-2016 роки та зобов'язати відповідача самостійно нарахувати суму компенсації.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2017 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_4

Як вбачається з копії свідоцтва, шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_4 розірвано, про що 26.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції здійснено відповідний запис у Книзі реєстрації розірвання шлюбів за № 444 (а.с.37).

Починаючи з 10.02.2014 року позивач працювала у відповідача на посаді головного державного інспектора відділу організаційної роботи ЦОП та надання адміністративних послуг, організації розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації управління обслуговування платників податків.

Наказом Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 16.12.2016 № 103-о ОСОБА_2 звільнено з посади у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а. с.25).

14.12.2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про виплату їй компенсації за невикористану соціальну відпустку як матері, яка сама виховує дитину. На підтвердження статусу одинокої матері позивач надала відповідачу довідки Чернігівського ліцею № 32 від 26 травня і 29 листопада 2016 року про те, що батько її сина - ОСОБА_4 жодного разу не з'являвся в школі, не зустрічався з адміністрацію з питань виховання сина та не цікавився успіхами своєї дитини в навчанні (а.с.21, 22), а також довідку Чернігівського дошкільного навчального закладу від 28.10.2015 року про те, що ОСОБА_4 не цікавився розвитком дитини, не відвідував батьківські збори і взагалі не з'являвся у дитячому закладі (а.с.23).

Листом №7544/Д/25-22-04-24 від 19.12.2016 року податковий орган відмовив позивачу в задоволенні вищезазначеної заяви, оскільки відсутні підстави для виплати ОСОБА_2 компенсації за невикористану додаткову відпустку, а надані документи не є належними доказами того, що батько її сина не бере участі у вихованні дитини.

Зазначене зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем довідки навчальних закладів не є беззаперечним підтвердженням ухиленням батька від виховання та утримання сина позивача - ОСОБА_3, а тому право на додаткову щорічну відпустку як одинокій матері та виплати їй за рахунок коштів державного бюджету у позивача відсутнє.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правовими положеннями ст. 19 Закону України «Про відпустки» передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Між тим, чинне законодавство України не містить визначення поняття «одинока матір».

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що звертаючись до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як матері, яка самостійно виховує дитину, позивач зобов'язана була надати відповідачу беззаперечні докази того, що батько не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Адже, виконання цієї умови є обов'язковим з огляду на те, що відповідач є державною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету, а її працівники несуть персональну юридичну відповідальність за цільове витрачання бюджетних коштів, яке має підтверджуватися належними, допустимими та беззаперечними доказами.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Разом з тим, в якості доказів виховання дитини без участі батька, ОСОБА_2 надала суду лише довідки навчальних закладів про те, що батько дитини ніколи не з'являвся в цих закладах і не цікавився успіхами дитини в навчанні.

Втім, вказані довідки не є беззаперечним доказом, відповідно до норм адміністративного судочинства, того, що батько не бере участі у вихованні сина позивача.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч. 4 ст. 70 КАС України).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку належними доказами того, що батько не бере участі у вихованні сина позивача, є докази ухилення батька від матеріального утримання дитини, якими можуть бути рішення суду про стягнення аліментів та довідка державного виконавця про ухилення батька від їх сплати із зазначенням суми заборгованості, докази ухилення батька від виховання сина, якими можуть бути рішення суду про його позбавлення батьківських прав та/або матеріали органу опіки та піклування, складені на підставі комісійного обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї позивача, з фіксацією того факту, що батько дитини проживає окремо та не бере участі в її вихованні, тощо.

Проте, в матеріалах справи вищезазначені докази позивачем не надавались, а тому позовні вимоги та апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, Чернігівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС України у Чернігівській області, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.