Справа № 817/632/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2017 р.Р і в н е 817/632/17
15год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Никонець Дмитро Анатолійович,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинення певних дій , -
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови в зарахуванні наявної переплати за платежем податок на прибуток у розмірі 2622600,69 грн. в рахунок на електронний рахунок ПАТ «Рівнеазот» по податку на додану вартість;

- зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вчинити дії щодо зарахування існуючого надмірно сплаченого зобов'язання з податку на прибуток (код платежу 11021000) у розмірі 2622600,69 грн. в рахунок зобов'язань по податку на додану вартість, на електронний рахунок ПАТ «Рівнеазот» № 7027 (відкритий в Казначействі України, МФО 899998).

Усною ухвалою суду від 10.07.2017 у даній справі було допущено процесуальне правонаступництво та замінено первісного позивача Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» його правонаступником - Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» (далі - ПрАТ «Рівнеазот»).

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Зазначає, що сума переплати за платежем податок на прибуток, яка виникла на підставі здійснених ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» у вересні-жовтні 2012 року та листопаді 2013 року авансових платежів повинна була бути зарахована органом ДФС в рахунок погашення узгодженого грошового зобов'язання, що виникло в результаті досягнення податкового компромісу на підставі поданої підприємством заяви від 18.03. 2015 року. Натомість наявна на даний час переплата з податку на прибуток підприємств, про зарахування якої в рахунок сплати зобов'язань з податку на додану вартість, зверталось ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», виникла у березні 2015 року, а саме відповідно до платіжного доручення від 23.03. 2015 року № 2581, яким позивачем сплачено 16376443,05 грн. Таким чином, позивач вказує на те, що вищезазначені дії відповідача не узгоджуються з приписами чинного податкового законодавства України, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до початку судового засідання подав письмові заперечення та з підстав викладених у них просив у задоволенні позову відмовити повністю. У судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про поважність причини неявки суд не сповістив, тому суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем був розрахований платіж за авансовим внеском з податку на прибуток приватних підприємств за 09 місяців 2012 року та за 2013 рік в розмірі 2640000,00 грн., який було сплачено згідно платіжних доручень № 10012 від 14.09. 2012 року, № 11472 від 24.10. 2012 року та № 13708 від 29.11. 2013 року (а.с. 14-15).

На підставі вказаних вище платіжних документів станом на 31.12. 2014 року у ПрАТ «РIВНЕАЗОТ» виникла переплата за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2622600,69 грн., яка обліковувалась по картці особового рахунку підприємства (а.с. 55).

08.02.2017 ПрАТ «Рівнеазот» звернулося із заявою № 501 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зарахування надмірно сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2622600,69 грн. відповідно до п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України на електронний рахунок № 7027 по податку на додану вартість (а.с. 12).

Разом з тим, 03.04.2017 на адресу позивача надійшов лист Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 13387/10/28-10-41-03-10 від 06.03.2017 в якому зазначено, що станом на 06.03.2017 в інтегровані картці платника ПрАТ «Рівнеазот» з податку на прибуток приватних підприємств обліковується переплата в розмірі 2622600,69 грн.

Однак відповідач стверджує, що згідно аналізу інтегрованих карток платника за 2014-2017 роки встановлено, що переплата виникла до 2014 року, а тому на підставі вимог п. 43.3 ст. 43 та п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України переплата у розмірі 2622600,69 грн. не може бути ні повернута на розрахунковий рахунок підприємства, ні зарахована в рахунок погашення податкового боргу або погашення податкового зобов'язання з інших платежів, оскільки по ній минув термін позовної давності (а.с. 13).

Вважаючи вказану відмову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби протиправною позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суду слід зазначити наступне.

Так, згідно підпункту 14.1.115 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Тобто, оскільки, як встановлено судом, переплата позивача виникла на підставі платіжних доручень № 10012 від 14.09. 2012 року, № 11472 від 24.10. 2012 року та № 13708 від 29.11. 2013 року, то надмірно сплачені грошові зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2622600,69 грн., які обліковуються в інтегрованій картці позивача, відповідно виникли у 2012-2013 роках.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є, зокрема, суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена, зокрема, за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу.

У свою чергу, пунктом 43.4 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, вбачається можливість погашення грошового зобов'язання за рахунок наявної переплати без визначення будь-яких застережень щодо випадків, за яких податковий орган може відмовитися від сплати платником податків грошового зобов'язання за рахунок наявної у нього переплати. А реалізація такої можливості здійснюється шляхом подання відповідної заяви платником податків з правом визначити джерело сплати грошових зобов'язань, якому кореспондує обов'язок податкового органу здійснити відповідне зарахування.

Разом з тим, відповідно до п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Крім того, згідно з п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Таким чином, позивач, як платник податку, вправі розпоряджатися власними коштами, зокрема шляхом звернення до податкового органу з заявою про здійснення заліку податкових зобов'язань протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми.

Оскільки переплата позивача виникла у 2012-2013 роках та на момент подачі ПрАТ «Рівнеазот» заяви про зарахування надмірно сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2622600,69 грн. на електронний рахунок № 7027 по податку на додану вартість № 501 від 08.02.2017 закінчилося 1095 днів на звернення до податкового органу, то відповідачем правомірно відмовлено позивачу у поверненні переплати на розрахунковий рахунок підприємства та у зарахуванні в рахунок погашення податкового боргу або погашення податкового зобов'язання з інших платежів.

Твердження позивача, що наявна на даний час переплата з податку на прибуток підприємств, про зарахування якої в рахунок сплати зобов'язань з податку на додану вартість зверталося ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», виникла у березні 2015 року, а саме відповідно до платіжного доручення від 23.03. 2015 року № 2581, яким позивачем сплачено 16 376 443,05 грн., оскільки переплата 2012-2013 років повинна була бути зарахована податковим органом в рахунок погашення узгодженого грошового зобов'язання, що виникло внаслідок досягнення податкового компромісу відхиляється судом з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі Акту перевірки № 159/28-10-40-30/05607824 від 11.02.2015 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 06.03.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 409411076,25 грн. з яких за основним платежем 327528861,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 81 882 215,25 грн. (а.с. 17).

Вказана сума грошового зобов'язання була відображена у картці особового рахунку платника податків (а.с. 78-79).

18.03.2015 ПрАТ «Рівнеазот» було подано заяву № 6306/10 про досягнення податкового компромісу.

Платіжним дорученням № 2581 від 23.03.2015 позивач на виконання п. 8 підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України сплатив 16376443,05 грн. податку на прибуток приватних підприємств, що складає 5 % від загальної суми податкового зобов'язання.

26.03.2015 Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків за наслідком розгляду зазначеної заяви позивача було прийнято рішення № 7623/10/28-10-40-3-09 про погодження застосування податкового компромісу до податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2015 (а.с. 21).

Так, відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пунктом 2 підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

З системного аналізу вказаних норм права судом встановлено, що сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств тобто вилучається із картки особового рахунку платника.

Відповідно до картки особового рахунку ПрАТ «Рівнеазот» за 2015 рік вбачається, що відповідно до рішення про погодження застосування податкового компромісу із неї було вилучено 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, штрафу та пені. Сплачена у процесі податкового компромісу згідно платіжного доручення № 2581 від 23.03.2015 сума податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 16376443,05 грн., що складає 5 % від загальної суми податкового зобов'язання спочатку була зарахована у наявну переплату, а у подальшому списана згідно рішення податкового органу про погодження застосування податкового компромісу. У результаті застосування податкового компромісу та вилучення з картки погашеного податкового зобов'язання у позивача залишилася переплата з податку на прибуток у розмірі 2622600,69 грн., яка існувала до застосування процедури податкового компромісу (а.с. 78-79).

Таким чином, враховуючи норми підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що зарахування наявної переплати з податку на прибуток в рахунок погашення узгодженого грошового зобов'язання, що виникло у результаті досягнення податкового компромісу згідно п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України не відбулося та є неможливим оскільки вказана сума відповідно до спеціальної норми не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та вилучається із картки особового рахунку платника.

Крім того, сума податку на прибуток приватних підприємств сплачена згідно платіжного доручення № 2581 від 23.03.2015 у розмірі 16376443,05 грн. була проведена ПрАТ «Рівнеазот» відповідно до заяви про застосування податкового компромісу та не може бути підставою для встановлення переплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність його дій.

Отже, при зазначених обставинах, вимоги позивача відхиляються судом як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки у суду відсутні докази понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.