Справа № П/811/1439/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" вересня 2017 р. справа № П/811/1439/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Іванець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №П/811/1439/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України Кіровоградської області

про визнання протиправними та скасування висновку, наказів, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив:

- визнати протиправним висновок службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 05 вересня 2016 року та скасувати його як незаконний;

- визнати протиправним пункт 3 наказу т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №584 від 05.09.2016 р. "Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та покарання винних", про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції та скасувати його як незаконний;

- визнати протиправним наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №220 о/с від 21.09.2016 р. "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 21 вересня 2016 року та скасувати його як незаконний;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України;

- зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №П/811/1439/16 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що беручи до уваги порушення позивачем службової дисципліни, відповідачем при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту та застосовано до позивача вид дисциплінарного стягнення співмірний до вчиненого проступку. Оскільки дисциплінарне стягнення на позивача накладено протягом місяця з дня закінчення службового розслідування, то відповідачем дотримано строки, визначені ст.16 Дисциплінарного статуту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити адміністративний позов.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що припинення державної служби є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення трудової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення повинна бути мотивованою. Оскаржувані накази не містять мотивування в цій частині, з їх змісту не вбачається у чому полягала неможливість застосування менш суворих заходів. Позивач вказує, що жодних доказів того, що ним вчинено саме дисциплінарний проступок та порушено саме службову дисципліну у висновку службового розслідування не відображено, матеріалами справи не підтверджується.

05 липня 2017 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли заперечення відповідача на апеляційну скаргу, в якій останній вказує, що враховуючи тяжкість дисциплінарного проступку (сукупність дій), що знайшло своє відображення в матеріалах службового розслідування, було прийнято безальтернативне рішення - звільнення з поліції. Службове розслідування проведене за фактом наявності саме дисциплінарного проступку, а не кримінального, що знайшло своє відображення в матеріалах службового розслідування та у визначений законодавцем термін завершено. Особа може бути притягнена за правопорушення до різних видів юридичної відповідальності, в тому числі за вчинення злочину особу може бути притягнуто до кримінальної і дисциплінарної відповідальності.

06 вересня 2017 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли додаткові заперечення відповідача на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за дії, що виявилися у проникненні та перебуванні в квартирі ОСОБА_7 без відповідного дозволу власника та відсутності правових підстав, передбачених ст. 38 Закону України "Про Національну поліцію", відсутності будь-яких матеріалів на виконанні, що стосуються ОСОБА_7, відсутності вмотивованих дозволів на проведення негласних слідчих дій; неприпиненні та невжитті заходів із припинення безпідставного застосування спеціальних засобів та прикування до стільця ОСОБА_7; застосуванні фізичної сили без відповідних правових підстав та порушенні ч.1 ст. 44 Закону України "Про Національну поліцію"; порушенні вимог ч.2 ст. 44 та ч.6 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію", а саме: неповідомленні керівника у письмовій формі про застосування спеціального засобу та заходів фізичної сили; недотриманні Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затвердженої наказом МВС від 28 квітня 2016 року №326, що виявилось у неввічливому спілкуванні та недотриманні культури під час спілкування із ОСОБА_7, відсутності поваги до особистості та майна ОСОБА_7, формуванні негативного іміджу держави та правоохоронних органів; безпідставному проведенні огляду речей без повідомлення власника та ігноруванні, невжитті заходів з припинення безпідставного проведення обшуку іншим співробітником поліції; доставленні до приміщення Кіровоградського ВП ГУНП в області без відповідних на те причин. Відповідач наголошує на тому, що службове розслідування проведено з метою встановлення або спростування дисциплінарного проступку, а не кримінального правопорушення.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів справи 07 листопада 2015 року наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №21 о/с ОСОБА_1 призначено старшим оперуповноваженим Кіровоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з присвоєнням спеціального звання капітана поліції та останнім складено присягу на вірність Українському народові.

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року до чергової частини УОАЗОР ГУНП в Кіровоградській області надійшло спецповідомлення УКЗ ГУНП в Кіровоградській області про те, що працівниками УСБУ та прокуратури Кіровоградської області 22 липня 2016 року задокументований факт отримання неправомірної вигоди працівниками Кіровоградського ВП ГУНП.

Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 25 липня 2016 р. №453 "Про призначення проведення службового розслідування" створено комісію з проведення службового розслідування.

На підставі вищезазначеного наказу комісією Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області проведено службове розслідування за фактом отримання старшими оперуповноваженими Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області капітанами поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4, оперуповноваженим цього ж підрозділу лейтенантом поліції ОСОБА_5 та заступником начальника відділу Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області капітаном поліції ОСОБА_6 неправомірної грошової вигоди від ОСОБА_7 за результатами якого складено висновок службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 05 вересня 2016 року, затверджений т.в.о. начальника ГУНП в Кіровоградській області полковником поліції ОСОБА_9 05 вересня 2016 року.

За результатами проведеного службового розслідування в діях ОСОБА_1 встановлено наявність порушення ним службової дисципліни, що полягає в порушенні вимоги Присяги працівника поліції, затвердженої ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 3 ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 3 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", ст.68 Конституції України, п.1, 2 розділу І, п.1, 2, 3 розділу ІІ Правил етичної поведінки працівників апарату МВС України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС від 28.04.2016 р. №326 та ст.1, 7 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України від 22.06.2006 р. №3460-IV з огляду на допущення свідомого ігнорування вимог Національної поліції України та ГУНП в області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення дій і вчинків, які можуть негативно вплинути на репутацію працівника поліції. Пунктом 5 висновку службового розслідування від 05 вересня 2016 року рекомендовано звільнити зі служби в поліції старшого оперуповноваженого Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_1.

Пунктом 3 наказу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 05 вересня 2016 року №584 "Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та покарання винних" за порушення вимог Присяги працівника поліції, затвердженої ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 3 ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 3 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", ст.68 Конституції України, п.1, 2 розділу І, п.1, 2, 3 розділу ІІ Правил етичної поведінки працівників апарату МВС України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС від 28.04.2016 р. №326 та ст.1, 7 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України від 22.06.2006 р. №3460-IV, керуючись статтями 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту, старшого оперуповноваженого Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби.

21 вересня 2016 року т.в.о. начальника Кіровоградського ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області майором поліції ОСОБА_10 внесено подання про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 21 вересня 2016 р. №220 о/с капітана поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого Кіровоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з 21 вересня 2016 року звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію". Підставами для звільнення стали подання до звільнення, наказ ГУНП в Кіровоградській області від 05 вересня 2016 року №584, довідка Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 20 вересня 2016 року №13472/117/09-16.

Не погоджуючись із діями та рішеннями відповідача по справі, позивач в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки обставині неможливості застосування менш суворих заходів, аніж звільнення.

З цього приводу необхідно зазначити, що частиною 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно пункту 9 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

За станом на момент існування спірних правовідносин Закон України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" чинності не набрав, з огляду на що застосуванню до них підлягає Закон України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", яким затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

З огляду на зміст частин 1, 2 статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Також відповідно до п.1, 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно пункту 2 Розділу І Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.04.2016 р. №326 (далі по тексту - Правила етичної поведінки) ці Правила як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівників МВС принципи етики, якими є: служіння державі і суспільству; гідна поведінка; доброчесність; лояльність; політична нейтральність; прозорість і підзвітність; сумлінність.

Пунктами 1-3 Розділу ІІ вказаних Правил визначено, що служіння державі і суспільству: чесне служіння і вірність державі; забезпечення державних інтересів під час виконання завдань та функцій держави; сприяння реалізації прав і законних інтересів громадян та суб'єктів господарювання; формування позитивного іміджу держави, в тому числі шляхом зміни філософії відношення до бізнесу, де працівники МВС є осередком безпеки та гарантами недоторканності для законослухняних підприємців при веденні ними господарської діяльності.

Гідна поведінка: повага до гідності інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами; недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Доброчесність: спрямованість дій на захист публічних інтересів, пріоритет загального блага громадян над особистими, приватними або корпоративними інтересами; неприпустимість використання державного майна в особистих цілях; недопущення конфлікту між публічними й особистими інтересами; нерозголошення та невикористання інформації, що стала відома у зв'язку з виконанням працівниками МВС своїх обов'язків, у тому числі після припинення своєї діяльності (крім випадків, установлених законом); недопущення надання будь-яких переваг і виявлення прихильності до окремих фізичних та юридичних осіб, політичних партій, громадських і релігійних організацій.

Як вже було зазначено, висновками проведеного службового розслідування встановлено численні істотні порушення позивачем приписів Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Правил етичної поведінки працівників апарату МВС України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС від 28.04.2016 р. №326. Зокрема із змісту вказаних висновків вбачається допущення позивачем несанкціонованого проникнення та перебування у житлі громадянина ОСОБА_7, невжиття заходів щодо безпідставного застосування до останнього спеціальних засобів, необґрунтоване застосування до ОСОБА_7 фізичної сили, безпідставне проведення огляду речей, без достатніх причин доставлення ОСОБА_7 до приміщення органу Національної поліції.

Згідно частини 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проведення службового розслідування є передбаченою законодавством України процедурою, метою якої є з'ясування всіх обставин вчиненого дисциплінарного проступку.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, спростовуючі висновки службового розслідування та допущення в ході проведення розслідування порушень, що вплинули на об'єктивність його результатів.

Крім того, пояснення допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 узгоджуються із висновками службового розслідування, з огляду на що дані докази перебувають у взаємному зв'язку та є достатніми для встановлення обставин справи.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини вчинення позивачем дій та допущення бездіяльності, відображені у висновках службового розслідування та підтверджені матеріалами справи, характер та тяжкість вчиненого, погоджується із мотивованим висновком суду першої інстанції стосовно співмірності накладеного дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до вчиненого проступку. При цьому численність та зміст вчиненого, порушення позивачем вимог низки нормативно-правових актів, в тому числі і базових засад службової дисципліни, обґрунтовує неможливість застосування до останнього інших видів дисциплінарних стягнень.

Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що оскільки на момент звільнення кримінальне провадження відносно нього фактично не було закінчено, підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції були відсутні, необхідно зазначити, що завданням кримінального провадження, згідно приписів статті 2 Кримінального процесуального кодексу України є, зокрема, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений. Таким чином кримінальне провадження має на меті в тому числі дослідження події кримінального правопорушення та у випадку визнання особи винною у вчиненні злочину застосування до останнього заходів державного примусу, передбачених Кримінальним кодексом України. Таким чином кримінальна відповідальність становить окремий самостійний вид юридичної відповідальності. В той же час, в межах даної адміністративної справи дослідженню підлягає, зокрема, обґрунтованість застосування до позивача заходів дисциплінарної відповідальності, яка є іншим видом юридичної відповідальності.

З огляду на викладене, питання закінчення відносно позивача кримінального провадження та його результатів не перебуває у залежності від притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності внаслідок допущеного дисциплінарного проступку, а тому вищевказані посилання апеляційної скарги є безпідставними.

Також, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення позивачу про початок службового розслідування, не відібрання в нього пояснень, не з'ясування причин та умов вчинення порушення спростовуються матеріалами службового розслідування (а.с. 116 т. 1).

Крім того, слід зазначити, що під час проведення службового розслідування було відібрано пояснення від громадянина ОСОБА_7 (а.с.1, а.с. 9 т.2), стосовно якого були вчинені неправомірні дії з боку позивача. Доводи позивача щодо недостовірності таких пояснень не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної адміністративної справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції. Пояснення ОСОБА_7 підтверджуються відеозаписом з місця події, яка була витребувана та досліджена судом (а.с. 203, 204 т. 2).

Таким чином, правові підстави для захисту прав, свобод та інтересів позивача у спірних правовідносинах відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №П/811/1439/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко