Справа № 805/2282/17-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 р. Справа №805/2282/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б., за участю секретаря (помічника судді) Пидоненка Д.А., розглянувши в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області

про визнання незаконною відмову щодо розгляду клопотання та зобов'язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання незаконною відмову щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га на території Софіївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, зобов'язання розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою споруд протягом 1 місяця з часу винесення остаточного рішення та зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1, не інакше, як у спосіб передбачений приписами спеціальних норм Земельного Кодексу України.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 березня 2017 року звернувся з письмовою заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га на території Софіївської (Новоартемівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

24 квітня 2017 року позивач отримав відмову в надані такого дозволу з тієї причини, що відповідачем вживаються заходи щодо включення земельної ділянки загальною площею 22,4032 га на території Новоатремівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції. Вважає таку відмову протиправною.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову. Надав письмові заперечення у яких зазначив, що згідно ортофотопланів, які відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» є картографічною основою Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 2,0 га витребувана позивачем є частиною земельної ділянки загальною площею 22,4032 га, яка має кадастровий номер НОМЕР_1, внесена до Державного земельного кадастру та зарезервована для передачі у власність учасникам антитерористичної операції.

З метою реалізації права на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства позивачу було запропоновано обрати іншу вільну земельну ділянку та повторно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням.

Крім того, відповідно до розпорядження КМУ «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, обласним та Київській міській державним адміністраціям доручено визначити земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області створено Альбом атлас з резервування земельних ділянок для учасників антитерористичної операції на території Донецької області. Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 віднесена та включена до Альбому атласу земель, що включені та зарезервовані для передачі у власність учасникам антитерористичної операції, у зв'язку з чим, рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою винесено к порядку, передбаченому чинним законодавством.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 07 червня 2002 року (а.с. 11-15).

Маючи намір отримати земельну ділянку, ОСОБА_1 30 березня 2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, на території Софіївської (Новоартемівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 34).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 24 квітня 2017 року № Т-1624/0-1252/6-17 розглянуто клопотання стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, на території Софіївської (Новоартемівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів) відповідно до якого, ОСОБА_1 було відмовлено у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с. 8-9).

Вказаним листом повідомлено, що згідно ортофотопланів витребувана позивачем земельна ділянка прощею 2,0 га є частиною земельної ділянки загальною площею 22,4032 га, яка має кадастровий номер НОМЕР_1 та внесена до Державного земельного кадастру (а.с. 8).

Також зазначено, що надання витребуваної ділянки не є можливим у зв'язку з вжиттям заходів щодо включенням земельної ділянки загальною площею 22,4032 га на території Новоатремівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути у подальшому передані у власність учасникам антитерористичної операції на підставі розпорядження КМУ від 19 серпня 2015 року № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» (а.с. 8-9).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742-IV, особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Приписами частини шостої статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею

Частиною 7 вказаної статті ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, нормами чинного законодавства встановлено підстави, порядок, та строки передачі земельної ділянки у власність громадян, а також визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Виходячи з наведених норм права та встановлених обставин, суд вважає, що відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України, за яких ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Станом на 25 квітня 2017 року, відповідно до інформації стосовно забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками на території Донецької області відсутні учасники антитерористичної операції, які б зверталися з клопотанням про отримання земельної ділянки (а.с. 45-46).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, на території Софіївської (Новоартемівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, викладена у листі від 24 квітня 2017 року № Т-1624/0-1252/6-17, є незаконною.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з листа від 24 квітня 2017 року № Т-1624/0-1252/6-17 відмова в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою мотивована виключно вжиттям заходів щодо включенням земельної ділянки загальною площею 22,4032 га на території Новоатремівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції.

При цьому Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області не перевіряло та не надавало оцінку документам, доданим ОСОБА_1 до відповідного клопотання.

За таких обставин, суд позбавлений можливості дослідити та надати оцінку рішенню Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за наслідками перевірки цих документів. Це означає, що вимога про зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є передчасною.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, в іншому випадку мало б місце порушення принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень та підкреслює, що єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Відповідно, завданням адміністративного судочинства є здійснення контролю легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року.

За Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, при цьому скористатися правом виходу за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою споруд протягом 1 місяця з часу винесення остаточного рішення, з урахуванням висновків викладених у постанові.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання незаконною відмову щодо розгляду клопотання та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, викладеному у листі від 24 квітня 2017 року № Т-1624/0-1252/6-17 щодо розгляду клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га на території Софіївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою споруд протягом 1 місяця з часу винесення остаточного рішення, з урахуванням висновків викладених у постанові.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Повний текст постанови складено та підписано 04 вересня 2017 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.