Справа № 2а-35/10/1870
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 р.Справа № 2а-35/10/1870
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010р. по справі № 2а-35/10/1870

за позовом Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції у Сумській області

до Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" , Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Шосткинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Сумській області, 30.04.2009 року звернувся з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон", Приватного підприємства "Авіс-Сервіст", в якому просив: стягнути з Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" грошові кошти, одержані за нікчемними правочинами в сумі 84186,19 грн., а при отриманні останнім грошових коштів в сумі 84186,19 грн. від Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" - стягнути вказану суму з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" в доход державного бюджету.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон", Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" в доход державного бюджету грошових коштів в сумі 84186,19 грн. У частині позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" грошових коштів в сумі 84186,19 грн., одержаних за нікчемними правочинами, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2014 касаційну скаргу Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції у Сумській області задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2017 справа № 2а-35/10/1870 була передана головуючому судді Тацій Л.В.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 22.08.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції при новому розгляді, дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 року та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Шосткинською міжрайонною державною податковою інспекцією у Сумській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" за період з 01.10.2005 по 30.09.2008 р.

Результати перевірки оформлені актом від 03.03.2009 № 220/2300/23047783 (а.с. 16-34, т.1).

В ході перевірки встановлено, що ТОВ "ТВП "Ліон" за договором, укладеним в усній формі, протягом квітня 2007 року - серпня 2008 року придбало та отримало від ПП "Авіс - Сервіст" товарно-матеріальні цінності та транспортні послуги в загальній сумі 257738,86 грн. (в т.ч., податок на додану вартість у сумі 42954,46 грн.) згідно з накладними.

Товарно-матеріальні цінності та транспортні послуги оприбутковані в бухгалтерському обліку ТОВ "ТВП "Ліон", витрати на їх придбання включені до складу валових витрат в сумі 214784,40 грн.

Факт отримання транспортних послуг підтверджується актами виконаних робіт.

ПП "Авіс-Сервіст" виписано та надано ТОВ "ТВП "Ліон" податкові накладні в загальній сумі 257741,60 грн. (в тому числі, податок на додану вартість у сумі 42953,60 грн.)

Податок на додану вартість у сумі 42953,60 грн. включено покупцем до складу податкового кредиту та відображено у відповідних деклараціях із податку на додану вартість.

ТОВ "ТВП "Ліон" розрахувалось з ПП "Авіс-Сервіст" за отриманий товар та послуги готівковими коштами в сумі 257738,86 грн. (в тому числі, податок на додану вартість в сумі 42956,56 грн.), що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів та звітами про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт.

Разом з тим, на накладних, податкових накладних та квитанціях до прибуткових касових ордерів значиться підпис ОСОБА_2, який є засновником, директором та бухгалтером ПП "Авіс-Сервіст".

ОСОБА_2 надав Начальнику ВПМ Глухівської МДПІ підполковнику податкової поліції пояснення від 05.12.2007 р., згідно з якими він не знав про те, що є засновником та директором ПП "Авіс - Сервіст", дій щодо державної реєстрації ПП "Авіс - Сервіст" не вчиняв, накладних та податкових накладних не виписував та не підписував, звітів до контролюючих органів не підписував та не подавав, довіреність на представництво своїх інтересів нікому не видавав, до діяльності ПП "Авіс - Сервіст" відношення не має (а.с. 103-104).

Згідно з листом Управління в м. Києві та Київської області Державного департаменту України з питань виконання покарань від 26.12.2007 № 22-3987 ОСОБА_2 затриманий 29.03.2007 р.Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 107, т.1).

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2007 у справі № 1-501/17 ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України. До вступу вироку в законну силу відносно нього залишено запобіжний захід - тримання під вартою. Засуджений до винесення вироку з-під варти не звільнявся. (а.с. 105-106, т.1).

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2, починаючи з 29.03.2007 р., не мав можливості та законних підстав укладати угоди, складати та підписувати бухгалтерські та податкові документи та брати участь в операціях з поставки товарно-матеріальних цінностей на адресу ТОВ "ТВП "Ліон".

Від імені ПП "Авіс-Сервіст" у фінансово-господарських відносинах з ТОВ "ТВП "Ліон", не маючи відповідних повноважень та законних підстав, діяла невстановлена особа, що укладала угоди, виписувала накладні, податкові накладні, прибуткові касові ордери та отримала грошові кошти в сумі 257738,86 грн. Укладаючи відповідні угоди та виписуючи податкові накладні від імені ПП "Авіс-Сервіст", невстановлена особа вчиняла умисні протизаконні дії, спрямовані на ухилення від сплати податків.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову повністю, виходив з того, що для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 208 Господарського кодексу України, відсутні підстави, оскільки податковий орган не надав доказів визнання господарського зобов'язання недійсним, то відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо підстав звернення податкового органу до суду з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому є нікчемним.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.1990р. № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Органи державної податкової служби (на час подання даного позову) могли звертатися до судів із позовами на підставі частини першої статті 208 Господарського процесуального кодексу України про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Отже, позовні вимоги про стягнення конфіскаційних адміністративно-господарських санкцій, зокрема, про стягнення з Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" (на наявність в якого протиправного наміру наголошує позивач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" грошових коштів в сумі 84186,19 грн., одержаних за нікчемними правочинами, а при отриманні останнім від Приватного підприємства "Авіс-Сервіст" грошових коштів у сумі 84186,19 грн. - про стягнення цих коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Ліон" в дохід державного бюджету, заявлені податковим органом у відповідності до положень ч.1 ст.208 Господарського кодексу України.

Для стягнення вказаних санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення (вчинення) угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Вказана норма закону встановлює наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним як такого, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, залежно від наявності наміру у обох сторін чи лише у однієї із сторін, а також залежно від виконання зобов'язання однією стороною або обома сторонами.

Таким чином, виходячи з положень ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, для застосування передбачених цією нормою наслідків необхідно встановити наявність наміру на вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, в обох сторін або в однієї зі сторін, а також факт виконання зобов'язання обома сторонами чи однією зі сторін.

Так, відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Зміст ст. 228 ЦК України свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків та підробка документів, на факт яких позивач посилається як на підставу позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, колегія суддів вважає, що за обставин, які склалися, визнанню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2013 року у справі № К-23101/10, постанові Вищого адміністративного суду України від 01 жовтня 2013 року у справі № К-33862/10.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Обов'язковість установлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вироком суду від 22.06.2007 року ОСОБА_2 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України (грабіж).

Інших вироків щодо ОСОБА_2 або інших посадових осіб відповідачів матеріали справи не мстять, на наявність такіх вироків позивач також не посилався ані при зверненні до суду, ані під час проведення перевірки та встановлення порушень.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вирок від 22.06.2007 року, яким засуджено ОСОБА_2 не стосується правовідносин господарюючих суб'єктів, у наявному в матеріалах справи вироку суду не встановлено взаємовідносин між відповідачами, а тому й умислу в діях осіб, що уклали такий правочин.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

З приводу висновків податкового органу в акті перевірки щодо нікчемності правочинів колегія суддів зазначає, що навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2012 року у справі № К/9991/50772/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не засновані на нормах права.

Окрім того, позивач, звернувшись з позовом до суду 30.04.2009р., просить застосувати передбачені частиною першою статті 208 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції в сумі 84186,19 грн. за господарськими зобов'язаннями, вчиненими за період з 28.04.2008 по 18.08.2008 (том 1, а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що в частині застосування санкцій по господарських зобов'язаннях, вчинених 28.04.2008р. на суму 3283,20 грн податковим органом не дотримано строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В ході судового розгляду позивач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином обгрунтованість заявлених ним позовних вимог, не надав суду належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційноїскарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2010р. по справі № 2а-35/10/1870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 04.09.2017 р. у зв'язку з тимчасовим призупиненням роботи суду в період з 22.08.2017 року по 04.09.2017 року.