Справа № 751/2146/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 вересня 2017 року м. Київ К/800/23707/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - УПФ) звернулося з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (далі - УДВС) в якому просило: визнати протиправними дії відповідача та скасувати пункт 3 постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС про відкриття виконавчого провадження від 30 березня 2017 року ВП № 53673780 (далі - спірна постанова, виконавче провадження відповідно) щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 гривень; зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції періоду спірних правовідносин).

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що судове рішення, з приводу якого видано виконавчий лист та розпочато примусове виконання добровільно виконано УПФ до прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому таке підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, при цьому, виконавчий збір у такому разі не стягується з огляду на приписи частини 9 статті 27 цього ж Закону. Крім того, позивач посилався на те, що виконавчий лист стосувався стягнення періодичних платежів, що згідно пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виключає обов'язок боржника сплачувати виконавчий збір.

На підставі викладеного УПФ просило про задоволення позову.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2017 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 20 серпня 2017 року запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде повернуто.

У встановлений судом процесуальний строк скаржником виконано вимоги ухвали у повному обсязі, однак у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що спірне рішення відповідача прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що спірною постановою УДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 751/10225/16-а від 30 березня 2017 року, виданим на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від тієї ж дати, якою зобов'язано УПФ здійснити ОСОБА_1 з 1 жовтня 2016 року перерахунок та виплату пенсії, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 82 % суми заробітної плати, на підставі довідки про заробітну плату від 16 вересня 2016 року № 01-08/197, яка видана Головним управлінням статистики у Чернігівській області, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказана постанова виконана позивачем в добровільному порядку згідно розпорядження від 15 березня 2017 року № 178824 та протоколу від 17 березня 2017 року, про що УПФ листом від 20 березня 2017 року № 9031/06 повідомило стягувача і відповідача листом від 12 квітня 2017 року № 11004/006.

Зазначеними вище розпорядженням і протоколом стягувачу було нараховано 7048,32 гривень виплата яких повинна була бути здійснена 14 квітня 2017 року.

Так, за визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями частин 5, 6 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

В свою чергу, частиною 3 статті 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Водночас, пунктом частини 5 та частиною 9 наведеної статті Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню, а також у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, судове рішення, з приводу якого видано виконавчий лист, виконано УПФ частково лише щодо нарахування коштів стягувачу, однак станом на момент винесення відповідачем спірної постанови такі грошові кошти не виплачені, як це передбачено згідно виконавчого документу.

Окрім цього, суди, з огляду на зміст виконавчого документу дійшли правильного висновку, що такий не стосується стягнення періодичних платежів, оскільки судовим рішенням зобов'язано УПФ вчинити дії, спрямовані на перерахунок та виплату пенсії за певний період.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави стверджувати про добровільне виконання УПФ виконавчого документу у повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки судове рішення, яке виконувалось передбачало зобов'язання боржника не лише перерахувати пенсію стягувачу, а й провести відповідні виплати, які станом на день винесення відповідачем спірної постанови не були здійснені позивачем.

З цих же підстав, суди дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог про зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, оскільки передумови для застосування приписів цієї правової норми, вказані у її диспозиції, фактично не настали.

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк