Справа № 817/1107/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2017 р.Р і в н е 817/1107/17
09год. 55хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т АН О В И В:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 липня 2015 року декларантом ПП «Альянс Авто-Брокер» ОСОБА_5 подано до митного оформлення ввезений з республіки Австрія громадянином України ОСОБА_6 за дорученням громадянина ОСОБА_4, транспортний засіб, а саме: Opel Vivaro, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_2. Позивач стверджує, що відповідач всупереч чинному законодавству здійснив повторну перевірку позивача щодо питань, предмет яких був охоплений попередньою перевіркою. При цьому висновки попередньої перевірки були предметом дослідження при розгляді спору у судовому порядку та як наслідок, судом скасовані рішення відповідача щодо збільшення грошових зобов'язань за митними платежами та ПДВ позивачу. Рішення суду набрало законної сили. В той же час, за наслідками висновків останньої перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення з урахуванням висновків попередньої перевірки, тому на думку позивача, такі рішення є необґрунтовані та безпідставні. Крім зазначених обставин, позивач посилається також на те, що висновки відповідача базуються зокрема і на інформації, отриманій від митних органів Австрії в якості неофіційного перекладу, а відтак така інформація не є належним та допустимим доказом.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали та надали пояснення, тотожні викладеним у позовній заяві. Одночасно звернули увагу на те, що інформація від митних органів республіки Австрія не містить стверджувального характеру щодо ціни автомобіля. Також зазначили що рахунок, який був поданий митному органу в установленому законом порядку недійсним не визнавався. В той же час, інших доказів крім наведеної інформації з Австрії, акт перевірки не містить, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, яким зазначає, що в червні 2017 у позивача була проведена перевірка, якою встановлені порушення позивачем норми митного законодавства. На підставі висновків акту перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення про збільшення грошових зобов'язань за митими платежами та ПДВ. Підставою для проведення перевірки стала, зокрема, отримана від митного органу республіки Австрія інформація щодо ціни на товар, ввезений позивачем на територію України, при цьому, ціна, зазначена у отриманій інформації була вищою від ціни, зазначеній у рахунку, що подавалась декларантом при митному оформленні товару, тому податковим органом були донараховані позивачу митні платежі.

В судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що висновки попередньої перевірки базувались на даті виготовлення транспортного засобу та дати початку його використання, а висновки наступної перевірки базуються на визначенні митної вартості товару, тобто предмет перевірки є різним. В задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

21.07.2015 декларантом ПП «Альянс Авто-Брок» ОСОБА_5 подано до митного оформлення декларацію ІМ40ДЕ 204050001/2015/009849, якою заявлено до митного оформлення ввезений громадянином України ОСОБА_6, за дорученням громадянина ОСОБА_4 транспортний засіб, а саме вантажний автомобіль марки «Opel», модель «Vivaro», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2, загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 3, призначення: для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер двигуна - G9UB6 (маркування), тип двигуна - дизельний, робочий об'єм циліндрів двигуна - 2464 см3, маса у разі максимального завантаження - 2,700 т, тип кузова - фургон, в наявності стаціонарна перегородка між кабіною водія та вантажним відділенням, відсутні вікна в бокових панелях, відсутні доступні отвори для кріплення сидінь та встановлення пристроїв безпеки, відсутні в задній частині декоративне оздоблення та ознаки комфорту, календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2010.

Загальна фактурна вартість 89659,77грн. (або 3750 євро), заявлена декларантом загальна митна вартість в сумі 95039,36грн. (або 3975 євро).

При митному оформленні вищевказаного транспортного засобу сплачені наступні митні платежі: мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу - 121) 10% - 9503,94грн.; додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на митну територію України фізичними особами (код платежу - 122) 5% - 4751,97грн.; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами (код платежу - 128) 20% - 22094,70грн.; акцизний податок (код платежу - 185) - 1178,25грн. Вказаний факт сторонами не заперечується.

Судом встановлено, що в період з 19.05.2016 по 20.05.2016 посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Рівненській області) на підставі наказу №265 від 16.05.2016, відповідно до п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.2 ст.351, 352 Митного кодексу України, проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою - громадянином ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митної декларації від 21.07.2015 №204050001/2015/009849.

За наслідками проведення такої перевірки ГУ ДФС у Рівненській області складений Акт №108/17-00-13-02/НОМЕР_1 від 30.05.2016 "Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 21.07.2015 року №204050001/2015/009849".

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 257, частини 1 статті 377 МКУ, пунктів 218.1 статті 218 та пункту 222.2.1 статті 222 ПКУ, пункту 190.1 статті 190 ПКУ, підпункту 215.3.5-2 пункту 215.3 статті 215 ПКУ, а також, як наслідок, несвоєчасну та в неповному обсязі сплату митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації типу ІМ40ДЕ від 21.07.2015 №204050001/2015/009849, на суму 55142,06грн., в тому числі: податок на додану вартість (вид платежу 128) - 9190,35грн., акцизний податок на транспортні засоби (вид платежу 185) - 45951,71грн.

На підставі акту перевірки №108/17-00-13-02/НОМЕР_1 від 30.05.2016 ГУ ДФС у Рівненській області 09.06.2016 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів" в сумі 11487,94грн., в тому числі за основним платежем на 9190,35грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2297,59;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "акцизний податок з товарів (транспортні засоби, крім мотоциклів і велосипедів), ввезених на митну територію України фізичними особами" на 57439,64грн., в тому числі за основним платежем на 45951,71грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 11487,93грн..

Вказані рішення позивач оскаржив до суду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду 27.03.2017р. зазначені податкові повідомлення-рішення визнані протиправними та скасовані в повному обсязі. Постанова суду набрала законної сили 11.07.2017р.

Разом з тим, в травні 2017 року відповідачем повторно проведена документальна невиїзна перевірка дотримання фізичною особою - громадянином ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митної декларації від 21.07.2015 №204050001/2015/009849, про що складений акт від 02.06.2017 №286/17-00-13-09/НОМЕР_1.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 49, частини 1 статті 51, 52, частини 2 статті 53, статті 257, частин 1,2 статті 270, частини 1 статті 272, частини 2 статті 277, статті 278, статті 289 Митного Кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті мита на загальну суму 3407,07грн; статей 1,3 Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року» від 18 грудня 2014 року №73-VІІІ, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті додаткового імпортного збору на загальну суму 1703,53 грн.; пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого знижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 7836,26 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 16.06.2017 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів" в сумі 11754,39грн., в тому числі за основним платежем на 7836,26грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3918,13;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "мито на товари, що ввозяться громадянами" на 4258,84грн., в тому числі за основним платежем на 3407,07грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 851,77грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами" на 2129,41грн., в тому числі за основним платежем на 1703,53грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 425,88грн.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Доводи позивача про неправомірність проведення повторної документальної перевірки відповідачем є прийнятними з огляду на таке:

Предметом документальних перевірок згідно із нормами підпункту 75.1.2 пункту 75.1.2 статті 75 Податкового Кодексу України, є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Із акту документальної перевірки відповідача від 30.05.2016 вбачається, що предметом перевірки були питання дотримання позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому силі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митної декларації від 21.07.2015 №204050001/2015/009849 і за наслідками проведення такої перевірки позивачу донараховані грошові зобов'язання з податку на додану вартість та акцизного податку на транспортні засоби (а. с. 25-29).

Предметом документальної перевірки від 02.06.2017р., згідно акту перевірки, є питання правильності визначення бази оподаткування своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 21.07.2015 №204050001/2015/009849, за наслідками якої позивачу знову донараховані грошові зобов'язання з податку на додану вартість, митні платежі та додатковий імпортний збір (а. с.15-19) .

Із наведеного слідує, що питання, які були предметом перевірки від 30.05.2016 року є практично ідентичними питаннями предмету перевірки від 02.06.2017р.

Тобто, відповідачем проведена повторна перевірка позивача з питань одного і того ж предмету.

Разом з тим, суд зауважує, що податковим законодавством забороняється контролюючим органам проводити документальні позапланові перевірки, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків (п.78.2 ст.78 ПК України).

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача з приводу порушення відповідачем порядку проведення документальних перевірок.

Щодо протиправності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Як зазначено вище по тексту постанови, відповідачем, за наслідками висновку акту перевірки від 02.06.2017 прийняті три податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховані грошові зобов'язання з ПДВ, митного платежу та додаткового імпортного збору.

Підставою для прийняття таких рішень стали обставини щодо невідповідності відомостей у документах, поданих до митного оформлення товару та відомостей, що містяться в документах, наданих уповноваженим органом іноземної держави, отже встановлено невідповідність відомостей щодо митної вартості імпортованого громадянином України ОСОБА_4 транспортного засобу, а саме: при митному оформленні транспортного засобу в 2015 році за митною декларацією №204050001/2015/009849 від 21.07.2015 встановлено, що в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» вказаної МД зазначено суму 3750 євро (89659,77 грн. по курсу НБУ на день пред'явлення товару до митного оформлення), заявлена митна вартість становить 95039,36 грн. (3975 євро).

Однак, відповідно до документів, надісланих митними органами Австрійської республіки (рахунок від 16.07.2015р. №110388, угода про купівлю), вартість транспортного засобу марки «Opel», модель «Vivaro», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2, складає 5400 євро, що становить 129110,07 грн. на дату митного оформлення автомобіля.

Суд не погоджується із висновками відповідача, викладеними у акті перевірки від 02.06.2017 та прийнятими податковими-рішеннями з наступного.

Із дослідженого в судовому засіданні вказаного акту перевірки, судом встановлено, що відповідачем встановлені порушення з врахуванням акту перевірки від 30.05.2016р. №108/17-00-13-02/НОМЕР_1 про результати документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи, що призвели до заниження податкових зобов'язання по сплаті митних платежів на загальну суму 12946,86грн., в тому числі: ввізне мито на суму 3407,07 грн.; додатковий імпортний збір на суму 1703,53 грн.; податок на додану вартість на суму 7836,26 грн.

Разом з тим, податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків акту перевірки від 30.05.2016 були визнані протиправними та скасовані в судовому порядку.

Отже, врахування висновків акту перевірки від 30.05.2016 з боку відповідача є неправомірним.

Крім того, як вбачається із акту перевірки відповідача від 02.06.2017, висновки відповідача базуються також і на отриманій інформації від митних органів Австрійської Республіки Рапорті (наданий листом ДФС України від 29.03.2017р. №7862/7/99-99-20-02-01-17), в якому зазначено, що автомобіль марки «Opel», модель «Vivaro», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2 було продано на підставі угоди про купівлю, укладеної між громадянином ОСОБА_4 та фірмою Lease-Car HG Autohandels GmbH шляхом виставлення рахунку від 16.07.2015р. №110388 за ціною продажу 5400 євро. Розрахунки проведені готівкою 16.07.2015р. (вхідний касовий документ №236). Даний автомобіль згідно документа Typenschein (номер ліцензії типу автомобіля F/8752/01 від 15.06.2001) був вперше допущений до експлуатації 13.10.2009р. дані документа Typenschein відповідають даним з оригінала рахунку №110388 від 16.07.2015 року.

Дійсно, із Рапорту вбачаються зазначені та описані вище обставини щодо придбання позивачем транспортного засобу.

Однак, суд звертає увагу на те, що заключним висновком вказаного Рапорту є дослівно: «Стосовно купівельної ціни даного автомобіля може бути встановлено, що наведена у підданому перевірці вихідному рахунку купівельна ціна відповідає фактично сплаченій ціні у розмірі 5400,00 євро (з ПДВ). Оплата купівельної ціни відбулася готівкою. Бухгалтерський облік в журналі був здійснений згідно з порядком. Даний автомобіль, згідно документа Typenschein, був вперше допущений до експлуатації 13.10.2009 року».

Тобто, вказаний заключний висновок Рапорту не містить у собі стверджувального характеру щодо ціни транспортного засобу, а містить лише припущення. Також вказаний Рапорт не підтверджений доказами, якими він обґрунтований.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в акті перевірки відповідач стверджує, що позивачем подана недостовірна інформація стосовно митної вартості товару, який переміщений на митну територію України, при цьому посилається на Рапорт митних органів республіки Австрія.

Разом з тим, суд наголошує, що інформація щодо ціни товару, яка подавалась позивачем при його митному оформленні була взята з рахунку (інвойсу) №110388 від 16.07.2015.

Отже, фактично є два рахунки (інвойси) щодо вартості одного і того ж автомобіля, один з яких на суму 3750 євро, а інший на суму 5400 євро і ці два рахунки видавались одним і тим же продавцем. При цьому рахунок на суму 3750 євро був наданий покупцю (в даному випадку позивачу) для митного оформлення, а інший на суму 5400 євро знаходиться у продавця.

Доказів щодо визнання рахунку (інвойсу) на суму 3750 євро недійсним суду не надані. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем зазначений факт не досліджувався та не з'ясовувались всі обставини щодо наявності цих двох рахунків з різними сумами вартості товару, а тому у відповідача були відсутні правові підстави брати до уваги ціну товару, яка вказана лише в інформації іноземної держави, ігноруючи при цьому рахунок (інвойс), який виданий також іноземною компанією - продавцем та наданий позивачу для митного оформлення.

Також суд зауважує, що висновки акту перевірки відповідача від 02.06.2017 базувались на неофіційному перекладі зазначеного Рапорту (а. с. 78-84), що не є належним та допустимим доказом в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України і лише після надходження позовної заяви позивача до суду, на вимогу суду в судове засідання відповідач надав копію рапорту з офіційним перекладом на українську мову (а. с.118-120).

Так, відповідно до ст.49 Митного Кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із нормами ч.2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 4 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частинами 1,2 ст.270 МК України зазначається, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

В силу норм ст.278 МК України, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Статтею 291 МК України встановлено, що обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими): 1) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів: а) при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення; б) якщо сплата не пов'язана із здійсненням митного оформлення товарів, - з моменту списання коштів з авансового рахунку при перерахуванні їх до державного бюджету; 2) у разі сплати коштів безпосередньо до державного бюджету у випадках, визначених законодавством України, - з моменту: а) списання коштів з рахунку платника податків у банку; б) внесення готівкових коштів у касу банку; 3) з моменту сплати банком, іншою організацією відповідно до наданої гарантії (забезпечення сплати митних платежів) коштів до державного бюджету в рахунок сплати митних платежів; 4) з моменту списання коштів, що перебували у грошовій заставі, з відповідного рахунку митниці при перерахуванні цих коштів до державного бюджету в рахунок сплати митних платежів; 5) з моменту настання інших обставин, визначених Податковим кодексом України.

Суд повторює, що позивач ввіз товар на митну територію України в 2015 році, при цьому всі необхідні митні зобов'язання були ним сплачені в повному обсязі, зауважень до поданих декларантом документів при митному оформленні товару зі сторони митних органів не виникло, тобто позивач повністю дотримався вимог зазначеного законодавства при ввезенні транспортного засобу на митну територію України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим, останні є протиправними та належать до скасування, а позов до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 16.06.2017 №, №, № в повному обсязі.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.