Справа № 820/6241/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Київ К/800/6899/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Мороз В.Ф.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною ОСОБА_2

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року

у справі № 820/6241/15

за позовом ОСОБА_2

до Харківського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Михайлової Ірини Володимирівни,

третя особа: ОСОБА_4,

про визнання дій протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Харківського міського управління юстиції, державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Михайлової І.В. (далі - Державний реєстратор), третя особа: ОСОБА_4, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправними дії Державного реєстратора щодо здійснення реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира АДРЕСА_1);

- визнати протиправними дії Державного реєстратора щодо погашення запису про обтяження, яке було накладено на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати незаконним і скасувати рішення Державного реєстратора № 16990758 від 05 листопада 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Харківське міське управління юстиції Харківської області поновити запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Харківське міське управління юстиції Харківської області поновити запис про накладення обтяження від 09 жовтня 2013 року, індексний номер 2799684 від 09 жовтня 2013 року, вид обтяження - заборона на нерухоме майно.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані протиправністю оспорюваних дій та рішення Державного реєстратора.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 просила залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги відповідно до ст. 220 КАС України.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно з п. 1 якого Продавець передає, а Покупець приймає у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

13 жовтня 2011 року комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 12 жовтня 2011 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 і ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_4 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 11 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, та ОСОБА_5; витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6; виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

У справі № 643/10704/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення спірної квартири, Московським районним судом м. Харкова 18 липня 2013 року прийнято ухвалу про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

09 жовтня 2013 року на підставі ухвали від 18 липня 2013 року у справі № 643/10704/13-ц до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про обтяження, а саме: вид обтяження: заборона на нерухоме майно (квартира); особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4

09 жовтня 2013 року державним реєстратором РС ХМУЮ Харківської області вчинено запис про обтяження: № 2799684, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6609566 від 09 жовтня 2013 року 20:36:36, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер витягу:10586675.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі № 820/14443/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2014 року, скасовано рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції № 14723553 від 28 липня 2014 року щодо відмови у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 Зобов'язано Державного реєстратора РС ХМУЮ повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4, прийняту 23 липня 2014 року за № 7506508.

Вказаною постановою встановлено, що 09 жовтня 2013 року державним реєстратором до Державного реєстру прав внесено запис про обтяження речового права на об'єкт нерухомого майна позивача - квартири АДРЕСА_1, який містить не лише інформацію про об'єкт обтяження, а й інформацію щодо суб'єкта майно, якого обтяжується. Таким чином, саме ОСОБА_4 заборонено відчужувати об'єкт обтяження (квартиру АДРЕСА_1), право власності на яку за позивачем визнано судовим рішенням, яке набуло законної сили і є обов'язковим для виконання, в тому числі, і для реєстратора. Крім того, у вказаній постанові суд апеляційної інстанції послався на те, що право власності за ОСОБА_4 визнано судовим рішенням, яке набуло законної сили 09 липня 2013 року (ухвала апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2013 року у справі № 2027/12698/2012), а ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову судом прийнято 18 липня 2013 року, тобто після визнання права власності на квартиру саме за позивачем, що також підтверджується і резолютивною частиною названого судового рішення, у якому вказано на заборону відчуження квартири, яка належить саме ОСОБА_4

Отже, право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_4, яка звернулась з заявою про державну реєстрацію її права на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення цього права, вказана дія не була пов'язана з відчуженням, адже не передбачала переходу права власності на обтяжене майно від однієї особи (в цьому випадку чітко визначено заборону відчуження від ОСОБА_4М.) до іншої особи.

Водночас, скасоване рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції № 14723553 від 28 липня 2014 року щодо відмови у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 було обґрунтоване наявністю у Державному реєстрі запису від 09 жовтня 2013 року про обтяження № 2799684. Постановляючи таке рішення, суд встановив, що ухвала Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2013 року у справі № 643/10704/13-ц, якою накладено заборону на відчуження квартири, не перешкоджає реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_4

31 жовтня 2014 року до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції представником ОСОБА_4 подана заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень разом із правовстановлюючими документами, а саме: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року у справі № 2017/12698/2012; ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2013 року; ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2013 року; ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року; ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року; постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі № 820/14443/14.

На підставі вищевказаної заяви та доданих до неї документів Державним реєстратором 05 листопада 2014 року прийнято рішення № 16990758 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1, на квартиру АДРЕСА_1 за суб'єктом: ОСОБА_4; відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна, про що внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, індексний номер 16990758 від 05 листопада 2014 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 29076325 від 05 листопада 2014 року.

Також, судами установлено, що за результатами вказаної реєстраційної дії Державним реєстратором до відкритого розділу Державного реєстру прав № 01 перенесено запис про обтяження права власності ОСОБА_4 - заборона на нерухоме майно, зареєстроване на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2013 року у справі № 643/10704/13-ц; погашено попередній запис про обтяження спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2799684.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, ОСОБА_2 звернулась із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії Державного реєстратора щодо здійснення реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та щодо погашення запису про обтяження, яке було накладено на квартиру АДРЕСА_1 є правомірними, а рішення № 16990758 від 05 листопада 2014 року прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках , встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження, зокрема, відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

П. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ст. 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як установлено судами попередніх інстанцій, право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року, а для реєстрації вказаного права відповідачу було надано всі передбачені чинним законодавством належні документи.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Беручи до уваги обов'язковість виконання судового рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року, обов'язковість реєстрації прав власності на нерухоме майно та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі № 820/14443/14, якою визнано протиправною відмову державного реєстратора щодо реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 через наявність запису про обтяження цього майна, суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності рішення Державного реєстратора № 16990758 від 05 листопада 2014 року та дій відповідача щодо вчинення відповідної реєстрації.

Відповідно до п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок) у випадках, передбачених законодавством, державний реєстратор вносить до записів Державного реєстру прав відомості про перенесення записів про нерухоме майно, про право власності та суб'єкта цього права, про інші речові права та суб'єкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав із розділів, які закриваються, або спеціального розділу Державного реєстру прав, інформаційних систем, у яких до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав (далі - інформаційна система).

Під час перенесення записів дата та час державної реєстрації таких речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень відповідає даті та часу їх державної реєстрації у відповідних розділах / інформаційних системах і залишається незмінною.

Згідно з п. 30 цього Порядку після перенесення запису з розділу Державного реєстру речових прав до розділу Державного реєстру прав державний реєстратор робить у відповідному записі у розділі або спеціальному розділі Державного реєстру прав відмітку про погашення запису.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що погашення запису Державного реєстру прав про обтяження права ОСОБА_4 на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1) та перенесення цього запису до нового відкритого розділу не є тотожним внесенню запису про припинення відповідного обтяження такого права. При цьому дата і час державної реєстрації обтяження відповідних прав Відповідачем обґрунтовано залишені без змін.

Зважаючи на те, що відповідне обтяження застосовано стосовно прав саме ОСОБА_4 у забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення спірної квартири і такий запис про обтяження після вчинення оспорюваних дій відповідача продовжував міститися у Державному реєстрі, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача з боку Державного реєстратора. Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій прийняли обґрунтовані рішення про відмову задоволенні позову, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: