Справа № 127/17610/17
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/742/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 9974 від 08.08.2017 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, починаючи з дня звернення, тобто з 02.08.2017. Стягнути із Державного бюджету України на його користь сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Позов мотивований тим, що в серпні 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі чинного Закону України «Про прокуратуру». Рішенням № 9974 від 08.08.2017 УПФ України в м. Вінниці відмовило у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-УІІ» від 02.03.2015.

Позивач дану відмову вважає порушенням його конституційного права на пенсійне забезпечення, з наступних підстав.

На дату звернення до УПФ України в м. Вінниці, а саме 02.08.2017, позивач мав вислугу років у розумінні ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. загалом 24 роки 09 місяців 01 день, до якої, у тому числі, входить 18 років 11 місяців 15 днів - вислуги років безпосередньо на прокурорських посадах. За таких обставин вважає, що наявні всі підстави для призначення УПФ України в м. Вінниці пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 з дня звернення за її призначенням - 02.08.2017.

Вищевказане і стало підставою для зверненя до суду з даним позовом .

Ухвалою суду від 18.08.2017р. відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов в яких він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що на адресу суду надійшло заперечення відповідача в якому відповідач вказав, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спец, законів в тому числі до Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відповідач також в запереченнях зазначив, що позивачем у своєму адміністративному позові не доведено його права на здійснення призначення пенсії за вислугу років на даний час.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

02 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі чинного Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням № 9974 від 08.08.2017 УПФ України в м. Вінниці відмовило у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-УІІ» від 02.03.2015.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1, позивач на даний працює на посаді першого заступника прокурора Вінницької області.

Судом встановлено, що стаж позивача на момент звернння до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років складає 24 роки 09 місяців 01 день, до якої, входить 18 років 11 місяців 15 днів - вислуги років безпосередньо на прокурорських посадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб'єктами владних повноважень, а тому відповідно до вимог ст. 19 Конституції України «зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Згідно із п. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Як вбачається із заперечень відповідача підставою відмови позивачу в призначенні пенсії стало застосування відповідачем п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІП, яким визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо того, що з 01.06.2015р. не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки на час прийняття вищезазначеного Закону № 213-УІІІ від 02.03.2015, а також з 01.06.2015 до 15.07.2015 діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1 Закону). Цей Закон втратив чинність з 15.07.2015 у зв'язку з набранням чинності новим Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УП, яким, у тому числі на час звернення позивача до відповідача, регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України а саме ст. 86, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, який вступив в дію з 15.07.2015, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України - за вислугу років.

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону № 1697-VII щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем не вносились. Положення цієї статті про призначення пенсій за вислугу років є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення встановленої ним вислуги років, звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Визначаючись щодо підстав задоволення позову суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання встановлено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване звужене.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в тому числі в постанові від 10.12.2013 у справі № 21-348а13.

Визначаючись щодо підстав задоволення позову суд бере до уваги, що належне матеріальне, соціальне та пенсійне забезпечення Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 віднесено до гарантій незалежності прокурора (п. 5 ч. 1 ст. 16). Гарантії незалежності прокурорів визначено також міжнародними документами.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матеріами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії відповідача, яким допущено порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, суд вважає визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 9974 від 08.08.2017 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, починаючи з дня звернення, тобто з 02.08.2017.

Відповідно до ст. 94 КАС України, суд вважає стягнути із Державного бюджету України на користь позивача понесені витрати на судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 64, 46, 150 Конституції України ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005, ст. 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 86 Закону України "Про прокуратуру"14.10.2014 року № 1697-УІІ суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 9974 від 08.08.2017 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1, пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, починаючи з дня звернення, тобто з 02.08.2017.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах виплат ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: