Справа № 826/5086/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 серпня 2017 року 16:41 № 826/5086/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшла позовна заява ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1), до Головного управління МВС України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, (далі - відповідач), про:

- визнання протиправною відмови відповідача в особі заступника голови Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Жовновського В.І., викладеної в листі від 03 березня 2017 року №29/К-90 щодо визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ;

- зобов'язання відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" та видати відповідне посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його ветераном органів внутрішніх справ, чим порушено його законні права та інтереси.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за його відсутності та/або письмові заперечення проти позову до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/13514/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ з підстави, зазначеної у листі від 18 лютого 2016 року №29/к-40, зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року про надання посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків даної постанови, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області на вказану вище постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Разом з тим, 27 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/13514/16, просив:

- прийняти заяву ОСОБА_1 до розгляду невідкладно;

- доручити розгляд даної заяви досвідченим фахівцям та провести службову перевірку за фактом неналежного розгляду співробітникам Ліквідаційної комісії ГУ МВС України Київській області заяви ОСОБА_1 від 01.02.2016 p.;

- повідомити ОСОБА_1 про місце, дату, час розгляду заяви та надати можливість для участі в розгляді даної заяви та ознайомлення з матеріалами перевірки;

- вирішити питання по суті та видати на ім'я ОСОБА_1 відповідне посвідчення ветерана ОВС згідно вимог чинного законодавства України;

- за результатами розгляду даної заяви надати відповідь у встановленому законом порядку.

Відповідач листом від 03 березня 2017 року №29/К-90 повідомив позивача про те, що його заява за рішенням суду від 18 січня 2017 року розглянута, при цьому, оскільки бездоганної служби у ОСОБА_1 лише 23 роки 00 місяців 11 днів у календарному обчисленні, а пільгової вислуги немає, то права на статус "Ветеран ОВС" позивач не має.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, Окружним адміністративним судом міста Києва в постанові від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/13514/16 встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою від 01 лютого 2016 року, в якій просив надати йому посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, з огляду на наявну в останнього вислугу років, яка складає 25 років 04 місяці 05 днів.

Листом від 18 лютого 2016 року №29/к-40 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області позивача повідомлено про наявність в останнього бездоганної служби лише 23 роки 00 місяців 11 днів у календарному обчисленні та відсутність пільгової вислуги, з огляду на що у ОСОБА_1 відсутнє законодавче право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з такою відмовою у наданні статусу ветерана внутрішніх справ, позивачем подано скаргу на дії посадових осіб від 29 лютого 2016 року до Міністерства внутрішніх справ України, яке листом від квітня 2016 року №22/1/5-К-434 відмовило у задоволенні вказаної скарги, зазначивши, що вислуга у розмірі 25 років 04 місяці 05 днів враховується лише для призначення пенсії, а для надання особі статусу ветерана органів внутрішніх справ враховується виключно кількість календарних років саме служби, яка у позивача складає 23 роки 00 місяців 11 днів.

Статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві встановлені (визначені) Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24 березня 1998 року №203/98-ВР, (далі - Закон №203/98-ВР).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону №203/98-ВР, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, зокрема, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 29 березня 2013 року №204 о/с "По особовому складу", ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 65 "а" (за віком), в якому зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 25 років 04 місяці 05 днів (календарна), пільгова вислуга відсутня.

При цьому, суд звертає увагу, що доказів скасування (оскарження) вказаного наказу у зазначеній частині відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано, а з матеріалів справи не вбачається.

Відтак, наявність у позивача більше ніж 25-річної вислуги років у календарному обчисленні (без застосування будь-яких пільгових коефіцієнтів) підтверджується, зокрема, витягом з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 29 березня 2013 року №204 о/с "По особовому складу", а тому відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні статусу ветерана внутрішніх справ України з цієї підстави, яка вказана у листі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 03 березня 2017 року №29/К-90.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №К/800/51044/13.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про протиправність відмови відповідача у визнанні позивача ветераном органів внутрішніх справ, викладеної в листі від 03 березня 2017 року №29/К-90

Водночас, щодо заявленої позовної вимоги про зобов'язання відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" та видати відповідне посвідчення, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження щодо визнання громадянина України ветераном органів внутрішніх справ, є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, належною формою захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року про надання посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків даної постанови, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Також, вирішуючи клопотання позивача про встановлення судового контролю, викладене у прохальній частині позовної заяви, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу наведеного законодавчого положення вбачається, що застосування заходів судового контролю є правом суду, а не його обов'язком, а тому, виходячи з такого, що з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається фактів можливого ухилення відповідача від виконання даного судового рішення (за умови набрання постановою законної сили), суд дійшов до висновку про необґрунтованість даного клопотання та, як наслідок, про відмову у його задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління МВС України в Київській області в особі заступника голови Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Жовновського В.І., викладеної в листі від 03 березня 2017 року №29/К-90, щодо визнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ.

3. Зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року про надання посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків даної постанови, відповідно до вимог чинного законодавства України.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) частину сплаченого ним судового збору у розмірі 480,00 грн. (чотириста вісімдесят гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління МВС України в Київській області ().

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко