Справа № 824/393/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/393/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

представників сторін:

позивача - Смутняка О.В.

відповідача - Бабчука В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

до Управління Держпраці у Чернівецькій області

про скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просить скасувати постанову Управлінням Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу №24-02-31/228/194 від 01.06.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Управління Держпраці у Чернівецькій області неправомірно притягнула його до відповідальності, оскільки норми трудового законодавства не порушувалися. Також позивач зазначав, що ОСОБА_3 було попереджено про зміну істотних умов державної служби та запропоновано посаду, яка в повній мірі відповідає її спеціальності та кваліфікації.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач, Управління) до суду подало письмові заперечення проти позову, в яких вказувало, що позовні вимоги є необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не було запропоновано ОСОБА_3 вакантні посади в юридичному управлінні, які відповідають її кваліфікації та спеціальності, що свідчить про порушення норм трудового законодавства. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята у межах та у спосіб визначений Законом.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 з 26.03.2010 р. працювала державним службовцем на різних посадах, а з 15.08.2015 р. по 13.02.2017 р. - на посаді головного спеціаліста юридичного сектору Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (Т.1 а.с. 194-209).

18.04.2017 р. ОСОБА_3 звернулася із скаргами до Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України та Держгеокадастру України на незаконні та протиправні дії начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області ОСОБА_4 щодо порушення Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України та Правил етичної поведінки та інших нормативно - правових актів (Т.1 а.с. на звороті 180 - 186).

Департаментом з питань праці Державної служби України з питань праці листом від 05.05.2017 р. № 2266/4.1/4.1-ЗВ17 доручено відповідачу розглянути вказане звернення ОСОБА_3 від 18.04.2017 р., яке надійшло листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.04.2017 р. та за необхідності провести перевірку додержання законодавства про працю в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області (Т.1 а.с. 180).

На підставі доручення Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 05.05.2017 р. № 2266/4.1/4.1-ЗВ17, наказу Управлінням Держпраці у Чернівецькій області № 197 - пп від 15.05.2017 р. та направлення на проведення перевірки № 04-160 від 15.05.2017 р., головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Чернівецькій області Газдюк О.П. в період з 15.05.2017 р. по 16.05.2017 р. проведено позапланову перевірку Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області стосовно дотримання законодавства про працю, за результатами якої 16.05.2017 р. складено акт №24-02-31/228 (Т.1 а.с. 24, 26 - 32).

В акті перевірки зафіксовано, що ОСОБА_3 працювала в установі з 26.03.2010 р., а з 15.08.2015 р. перебувала на посаді головного спеціаліста юридичного сектору Головного управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно із Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру 17.11.2016 р. №308 та наказу Держгеокадастру від 01.11.2016 р. №124-ок "Про розподіл граничної чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру, наказом №217-к від 29.11.2016 р. введені в дію з 29.11.2016 р. структура та штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_3 попереджено про зміну істотних умов державної служби, а саме зміну основних посадових обов'язків відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 43 Закону України "Про державну службу" та запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста сектору звернень громадян та доступу до публічної інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Із зазначеним повідомленням заявниця ознайомлена та не погодилась 05.12.2016 р., про що свідчить її запис на повідомленні.

Того ж дня, ОСОБА_3 подала заяву до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області з проханням переглянути вищевказану пропозицію з подальшим переведенням до юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у зв'язку з наявними вакансіями в юридичному управлінні.

Із заявою ідентичного змісту ОСОБА_3 звернулася 27.12.2016 р., у відповідь на яку, з метою урегулювання трудових відносин та подальшого проходження нею державної служби, їй 27.01.2017 р. було запропоновано зайняття вакантної посади головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Зазначений лист заявниця отримала 30.01.2017 р., про що свідчить накладна "Нової пошти".

Із заявами аналогічного змісту щодо переведення її до юридичного управління установи ОСОБА_3 зверталася 18.01.2017 р. (19.01.2017 р. відкликала свою заяву від 18.01.2017 р.), 20.01.2017 р. та 02.02.2017 р.

На чергове звернення ОСОБА_3 від 20.01.2017 р. адміністрацією Управління була надана відповідь та інформація про наявність вакантних посад станом на 05.12.2016 р. в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області лише 07.02.2017 р.

Під час перевірки встановлено, що в зазначеному переліку посад були відсутні вакантні посади юридичного управління (станом на 05.12.2016 р.), а саме: провідний спеціаліст відділу правового забезпечення, провідний спеціаліст відділу представництва в судах та інших органах, головний та провідний спеціалісти відділу договірної роботи.

Враховуючи наведене, відповідач під час перевірки, прийшов до висновку, що позивач в порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, з 05.12.2016 р. та впродовж 2-х місячного терміну попередження про зміну істотних умов державної служби зазначені вакантні посади в юридичному управлінні, які відповідають професії та спеціальності заявниці не запропонував.

Вищевказані посади, згідно наданих для перевірки документів, були запропоновані заявниці лише листом №28/3-17-0.6 від 13.02.2017 р. з метою урегулювання трудових відносин та подальшого проходження нею державної служби.

Із зазначеним переліком запропонованих посад ОСОБА_3 відмовилась ознайомитись та отримати на руки, про що складений відповідний акт за підписом 3-х посадових осіб, з якими заявниця також відмовилась ознайомитись.

13.02.2017 р. ОСОБА_3 подала заяву щодо вирішення питання про її звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Наказом №50-к від 13.02.2017 р. ОСОБА_3 з 13.02.2017 р. звільнено із займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Жодного документу, який підтверджував або спростовував відсторонення заявниці від виконання посадових обов'язків для перевірки надано не було. За поясненням начальника управління персоналом ОСОБА_6 документи щодо відсторонення ОСОБА_3 від виконання посадових обов'язків за посадою головного спеціаліста юридичного сектору, сектором Управління персоналом не створювалась. Крім того, заявниця в період з 05.12.2016 р. по день звільнення (13.02.2017 р.) двічі перебувала у відпустці, а саме: з 07 по 16.12.2016 р. наказ №129-в від 06.12.2016 р.; та з 23.01 по 10.02.2017 р. - наказ №6-к від 19.01.2017 р.; а також з 19 по 23.12.2016 р. та 13 по 17.01.2017 р. відсутня на роботі у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, 16.06.2017 р. відповідач видав припис №24-02-31/228-181, яким зобов'язав позивача в подальшому при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці постійно дотримуватись вимог ст. 49-2 КЗпП України (Т.1 а.с. 33).

Про виконання вказаного припису, позивач зобов'язувався у строк до 16.06.2017 р. письмово поінформувати.

Однак, під час судового розгляду справи, на вимогу суду, сторонами не надано докази виконання припису.

На підставі виявлених порушень зафіксованих в акті перевірки, листом від 23.05.2017 р. вих. №1322/0/04-2/17 Управління Держпраці у Чернівецькій області направило на адресу позивача повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України , за адресою м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, кабінет 35 на 10 год. 30 хв. 01.06.2017 р. (Т.1 а.с. 23).

01.06.2017 р. відбувся розгляд справи за ст. 265 КЗпП України, на якому був присутній представник Головного управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області Решетник В.Ф., що підтверджується протоколом засідання з розгляду справи від 01.06.2017 р. (Т.1 а.с. 228).

Розглянувши акт перевірки від 16.05.2017 р. №24-02-31/228, відповідачем за порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області вимог законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідальність за яку передбачена абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3200,00 грн, про що винесено 01.06.2017 р. постанову №24-02-31/228 (а.с. Т. 1 а.с. 16 - 17, 225 - 226).

Вказану постанову отримано представником позивача Решетником В.Ф. 01.06.2017 р., що підтверджується його підписом зробленим в примірнику, який знаходиться у відповідача (Т.1 а.с. 228).

Як видно із матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, позивач сплатив накладений на нього штраф у розмірі 3200,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 663 від 04.07.2017 р. (Т. 2 а.с. 10).

Однак, не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом також встановлено, що 25.05.2017 р. Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області направило до Державної служби з питань праці та Управління Держпраці у Чернівецькій області скаргу №0-24-0.71-3281/2-17, якою оскаржило акт перевірки №24-02-31/228 та припис №24-02-31/228-181 (Т.1 а.с. 19 - 22, Т.2 а.с. 14 - 21).

Управління Держпраці у Чернівецькій області розглянувши скарги позивача, листами від 13.06.2017 р. № 1555/0/04-2/17 та від 21.06.2017 р. №1595/0/04-2/17 повідомило, що головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів Газдюк О.П. діяла в межах наданих повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством, а висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи. Тому вносити зміни в акт перевірки або скасовувати його та припис немає підстав (Т.1 а.с. 77, 78, Т. 2 а.с. 11, 12-13).

Відповідь за результатами розгляду скарги Державною службою з питань праці, позивач на пропозицію суду не надав, а тому враховуючи вимоги ч. 6 ст.71 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу на основі наявних доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 цього Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 р., зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.07.2012 р. за №1291/21603 (далі - Порядок №390).

Вказаний Порядок встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 р. №1985-IV, та №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 р. №1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 р. №1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 р. №386.

Згідно із п. 2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - інспектор).

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Приписами абз. 4 п. 3 Порядку №390 визначено, що позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п. 5 Порядку №390 інспектору на час проведення перевірки надається робоче місце, обладнане належним чином, право користування телефонним зв'язком, розмножувальною технікою, іншими послугами технічного характеру, необхідними для реалізації повноважень під час перевірки, оформлення матеріалів перевірки, спілкування з працівниками (у разі необхідності одержання пояснень).

Пунктом 6 Порядку №390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу інспектора; 6.2. оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Згідно п. 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що інспектори з праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав зверненнями зазначених органів про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Судовим розглядом встановлено, що Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці листом від 05.05.2017 р. № 2266/4.1/4.1-ЗВ17 надав згоду на проведення позапланової перевірки Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за зверненням ОСОБА_3 від 18.04.2017 р., яке скероване до них Секретаріатом Кабінету Міністрів України від 24.04.2017 р. (Т. 1 а.с. 180).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач був наділений повноваженнями щодо проведення позапланової перевірки Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

За нормами п. 4 Порядку № 390 інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, відповідач пред'явив службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки від № 04-160 від 15.05.2017 р., яке отримане уповноваженою особою позивача (Т.1 а. с. 215).

Положеннями п. 6. Порядку № 390 визначено, що перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу інспектора: оформлення документів за результатами перевірки. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки (п.7 Порядку № 390).

Як встановлено судом, на звернення ОСОБА_3, відповідачем в період з 15.05.2017 р. по 16.05.2017 р. проведено позапланову перевірку Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області стосовно дотримання законодавства про працю щодо ОСОБА_3, за результатами якої складено акт, з яким ознайомлено позивача та вручено примірник акту.

В ході перевірки виявлені порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за яку передбачена абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509).

Приписами п. 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі в тому числі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно п. 3 та 4 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п. 6 Порядку № 509).

За приписами п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п.6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до п. 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абз. 5 п. 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітитки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб'єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу ( п. 9 Порядку № 509).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 23.05.2017 р. направив рекомендованим листом на адресу позивача повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за адресою м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, кабінет 35 на 10 год. 30 хв. 01.06.2017 р.

01.06.2017 р. відбувся розгляд справи за ст. 265 КЗпП України, на якому був присутній представник Головного управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області Решетник В.Ф., що підтверджується протоколом засідання з розгляду справи від 01.06.2017 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги Порядку №509.

Під час судового розгляду представник позивача вказував, що до процедури перевірки у позивача претензій та зауважень не має.

Стосовно виявлених відповідачем у ході перевірки порушення, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 5 цього Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ст. 3 Закону № 889-VІІІ цей закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Переведення державних службовців врегульовано ст. 41 Закону № 889-VІІІ, згідно якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Зміна істотних умов державної служби визначена ст. 43 Закону № 889-VІІІ. Так, згідно ч. 1 цієї статті Закону підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов'язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов'язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов'язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби. У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється в т.ч. за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Отже, приписи Закону № 889-VIII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 889-VIII) не регулюють питання вивільнення державних службовців, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги ч. 1-3 цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд України в постанові від 10.03.2015 р. (справа №21-52а15).

При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 04.08.2010 р. в справі №6-8884св10.

Судом встановлено що, постановою Кабінету Міністрів України "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31.08.2016 р. № 581 (далі - Постанова № 581) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком.

На виконання вказаної постанови, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 07.11.2016 р. прийнято наказ №282 "Про ліквідацію територіальних органів державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області" (Т.1 а.с. 138).

Враховуючи наказ №282 "Про ліквідацію територіальних органів державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області", відповідно до Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру 17.11.2016 р. №308, наказу Держгеокадастру від 01.11.2016 р. №124-ок "Про розподіл граничної чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №217-к від 29.11.2016 р. введені в дію з 29.11.2016 р. структура та штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (Т.1 а.с. 166, 167-170, 171-178, 182).

05.12.2016 р. позивач персонально попередив ОСОБА_3 про зміну істотних умов державної служби, а саме зміну основних посадових обов'язків згідно п. 2 ч. 3 ст. 43 Закону України "Про державну службу" та запропонував переведення на посаду головного спеціаліста сектору звернень громадян та доступу до публічної інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області згідно абз. 2 ч. 4 ст. 41 та 43 Закону України "Про державну службу". Також попереджено, що у разі незгоди на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби її буде звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу". Строк дії попередження не менше 60 календарних днів, починаючи з дня попередження (Т. 1 а.с. 47).

З вказаним попередженням ОСОБА_3 ознайомлена 05.12.2016 р., де проставила відмітку "не згідна".

05.12.2016 р. ОСОБА_3 звернулася до позивача із заявою, в якій вказувала, що згідно штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в юридичному управлінні існують вільні вакантні посади, які їй запропоновані не були. Також зазначала, що з огляду на наявність в неї вищої юридичної освіти та оскільки перебуваючи в статусі державного службовця обіймала посади виключно юридичної служби просила переглянути надану пропозицію з подальшим переведенням її в юридичне управління або у разі недосягнення згоди вирішити питання щодо звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" (Т. 1 а.с. 196).

Із заявою аналогічного змісту ОСОБА_3 звернулася до позивача повторно 27.12.2016 р. (Т. 1 а.с. 197).

Як видно з матеріалів справи, 18.01.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до позивача із скаргою, в якій просила, в тому числі здійснити переведення її на рівнозначну вакантну посаду в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області, а саме в юридичне управління "Відділ представництва в судах та інших органах" (Т. 1 а.с. 199). В подальшому, вказана скарга 19.01.2017 р. відкликана ОСОБА_3 (а.с. 200).

20.01.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до позивача із скаргою, в які просила, в т.ч. вказати причини пропущення строків розгляду заяв від 05.12.2016 р. та 27.12.2016 р., а також зазначити наявні вакантні посади станом на 05.12.2016 р. (Т. 1 а.с. 201).

З метою урегулювання трудових відносин із ОСОБА_3 та подальшого проходження нею державної служби, 27.01.2017 р. позивач листом № 0-24-0.6-729/2-17 запропонував їй зайняти вакантну посаду головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням землі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, яка відповідає її кваліфікації. Також їй роз'яснено, що у разі незгоди на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби вона може подати заяву про звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" або заяву про переведення на іншу запропоновану посаду не пізніше як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Про прийняте рішення ОСОБА_3 запропоновано повідомити до 02.02.2017 р. Управління персоналом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у письмовій формі. Вказаний лист отримано ОСОБА_3 30.01.2017 р. та підтверджується її заявою від 02.02.2017 р. (Т. 1 а.с. 198, 205).

Не погоджуючись із запропонованою посадою головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням землі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, 02.02.2017 р. ОСОБА_3 подала позивачу заяву, в якій просила запропонувати їй всі наявні вакантні посади станом на 05.12.2016 р. (з моменту ознайомлення її із попередженням про зміну істотних умов державної служби) або вирішити питання щодо звільнення її на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" (Т. 1 а.с. 205).

06.02.2017 р. позивач повідомив ОСОБА_3 про те, що в перший робочий день після виходу із щорічної відпустки (13.02.2017 р.) її буде переведено на посаду головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Вказані дії позивачем обґрунтовано тим, що у встановлений термін від неї не надійшла заява щодо звільнення її згідно п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" або переведення на запропоновану посаду, що передбачає ч. 4 ст.43 Закону України "Про державну службу" (Т. 1 а.с. 207).

07.02.2017 р. позивач листом за вх. №0-24-0.7-1036/2-17 надано відповідь на скаргу ОСОБА_3 від 20.01.2017 р., в якому роз'яснення ОСОБА_3, що вакантні посади їй було запропоновано відповідно до штатного розпису на 2016 рік Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління від 29.11.2016 р. №217-к, а також виходячи із нагальності виконання завдань поставлених перед Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області. До вказаного листа як додаток надано перелік наявних вакантних посад у Головному управлінні Чернівецької області станом на 05.12.2016 р. (Т. 1 а.с. 59-62).

09.02.2017 р. ОСОБА_3 подала до Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області повторно скаргу, в якій просила зазначити причини та надати належним чином завірені копії відповідних документів на підставі яких, її було відсторонено від виконання службових обов'язків в період з 05.12.2016 р. по 20.01.2017 р. Також просила вказати причини відповідно до яких, їй не були запропоновані всі наявні вакантні посади у Юридичному управлінні Головного управління станом на 05.12.2016 р., а також ненадання відповіді на заяви від 05.12.2016 р. та 27.12.2016 р. (а. с. 206).

У зв'язку із відмовою запропонувати всі наявні вакантні посади у Головному управлінні Держгеокадастру Чернівецької області, 13.02.2017 р. ОСОБА_3 подала до позивача заяву, в якій просила вирішити питання про звільнення її з посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", в перший робочий день після виходу її із щорічної відпустки, а саме 13.02.2017 р. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 13.02.2017 р. №50 -к звільнено ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста юридичного сектору Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 13.02.2017 р. відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" (Т. 1 а.с. 208, 209).

В судовому засіданні представник позивача вказував, що 13.02.2017 р. позивач з метою урегулювання трудових відносин та подальшого проходження державної служби запропонував ОСОБА_3 всі наявні вакантні посади, в тому числі у відділі правового забезпечення (провідний спеціаліст), відділі представництва в судах та інших органах (провідний спеціаліст) та у відділ договірної роботи (головний спеціаліст, провідний спеціаліст) (Т. 1 а.с. 210 - 211).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відмовилась від ознайомлення та отримання переліку вакантних посад запропонованих їй позивачем 13.02.2017 р., про що 13.02.2017 р. складено акт, який затверджений заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (Т. 1 а.с. 212).

З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області при зміні істотних умов державної служби було зобов'язане запропонувати ОСОБА_8 всі наявні вакансії та роботи, які вона може виконувати та які відповідають її кваліфікації.

Як вбачається із штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на 2016 р., затвердженого в.о. голови Держгеокадастру та введеним в дію наказом від 25.12.2015 р. №123-к, юридичний сектор Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області налічував 5 штатних посад. Згідно штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на 2016 р., затвердженого в.о. голови Держгеокадастру 28.11.2016 р. та введеного в дію наказом від 29.11.2016 р. юридичне управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області налічує 14 штатних посад, а саме у відділі правового забезпечення 4 штатні посади, у відділі представництва у судах та інших органах 5 штатних посад та у відділі договірної роботи у кількості 4 штатні посади (Т. 1 а.с. 166-178).

Дослідженим матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має вищу юридичну освіту. У 2010 році закінчила Одеську національну юридичну академію за спеціалізацією "правознавець" кваліфікація - спеціаліст. Стаж роботи на різних посадах у органах державної влади за фахом складає 7 років (а. с. 142, 148 -158).

Судом встановлено, що відповідно до акту перевірки додержання законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 24-02-31/228, встановлено, що в переліку вакантних посад, наданих ОСОБА_3 для ознайомлення, не були зазначені наявні вакантні посади юридичного управління, станом на 05.12.2016 р., а саме: у відділі правового забезпечення - 2 посади провідного спеціаліста, у відділі представництва у судах та інших органах посади головного спеціаліста та провідного спеціаліста та у відділі договірної роботи посада провідного спеціаліста.

В порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України позивачем з 05.12.2016 р. та впродовж 2-х місячного терміну попередження про зміну істотних умов державної служби визначені вакантні посади в юридичному управлінні, які відповідають професії та спеціальності ОСОБА_3 не були їй запропоновані.

Вищезазначені посади, були запропоновані ОСОБА_9 лише листом № 28/3-170.6 від 13.02.217 р. з метою урегулювання трудових відносин та подальшого проходження нею державної служби, однак із зазначеним переліком посад ОСОБА_3 відмовилась ознайомитися. Наказом №50 від 13.02.2017 р. ОСОБА_3 звільнено із займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на 05.12.2016 р. в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області були вакантні наступні посади, які ОСОБА_3 відповідно до її освіти, кваліфікації та досвіду роботи могла б обіймати у відділі правового забезпечення - 2 посади провідного спеціаліста, у відділі представництва у судах та інших органах посади головного спеціаліста та провідного спеціаліста та у відділі договірної роботи посада провідного спеціаліста.

Відповідно до п. 5.4 Положення про юридичний сектор Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 31.08.2015 р. №31-09, на посаду головного спеціаліста юридичного сектору призначається особа з вищою юридичною освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста і стажем роботи на посаді не нижче провідного спеціаліста не менш як один рік та за фахом - не менше як три роки (Т. 2 а.с. 43-48).

Сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_3 пропонувалося лише посади головного спеціаліста сектору звернень громадян та доступу до публічної інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області та головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням землі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Дослідженням посадової інструкції головного спеціаліста сектору звернень громадян та доступу до публічної інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженої начальником Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 04.01.2017 р. встановлено, що головний спеціаліст повинен мати вищу освіту ступеня молодшого бакалавра або бакалавра та вільно володіти державною мовою (Т. 1 а.с. 85-86).

Пунктом п. 4 Положення про сектор звернень громадян та доступу до публічної інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №02-вд від 04.01.2017 р. передбачено, що з огляду на необхідність надання правової допомоги та забезпечення діяльності "Громадської приймальні", перевага надається особам, які мають юридичну освіту (Т. 2 а.с. 49-53).

Відповідно до п.п. 5.4 п. 5 Положення про відділ правового забезпечення юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №02-вд від 04.01.2017 р., на посаду головного спеціаліста, провідного спеціаліста відділу призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти бакалавра або молодшого бакалавра (Т. 2 а.с. 22-26).

Відповідно до п.п. 5.4. п. 5 Положення про відділ представництва в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №02-вд від 04.01.2017 р., на посаду головного спеціаліста, провідного спеціаліста Відділу призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти бакалавра або молодшого бакалавра (Т. 2 а.с. 27-31).

Відповідно до п.п. 5.4. п. 5 Положення про відділ договірної роботи юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №02-вд від 04.01.2017 р., на посаду головного спеціаліста, провідного спеціаліста відділу призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти бакалавра або молодшого бакалавра (Т. 2 а.с. 38-42).

Відповідно до п.п. 5.4. п. 5 Положення про юридичне управління Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №02-вд від 04.01.2017 р., на посаду головного спеціаліста, провідного спеціаліста юридичного управління призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти бакалавра або молодшого бакалавра (Т. 2 а.с. 32-37).

Враховуючи дослідженні положення, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 відповідно до її освіти, кваліфікації та досвіду роботи могла б обіймати вакантні посади в юридичному управлінні, в т.ч.: у відділі правового забезпечення - провідного спеціаліста; у відділі представництва у судах та інших органах - головного спеціаліста та провідного спеціаліста; у відділі договірної роботи - провідного спеціаліста.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_3 не було запропоновано жодної наявної вакантної посади, які вона могла обіймати відповідно до своєї освіти, кваліфікації та досвіду роботи.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 09.08.2017 р. по справі №6-1264цс17, вказував, що належно виконав вимоги ч. 3. ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_3, оскільки запропонував їй наявну в установі роботу, тобто вакантні посади, виходячи із нагальності виконання завдань поставлених перед Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Однак, суд не бере до уваги дані твердження, оскільки позивачем не враховано, що відповідно до вказаної правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1264цс17, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Не є обґрунтованими, на переконання суду, також посилання представника позивача на довідку складену Міжрегіональним управлінням НАДС України у Чернівецькій області, Івано-Франківській та Тернопільській областях від 21.06.2017 р., як на належний доказ дотримання установлених вимог при вивільненні працівника, оскільки вказаною довідкою зафіксовано, що керівництвом Управління впродовж двохмісячного терміну попередження про зміну істотних умов державної служби інші вакантні посади в юридичному управлінні, які відповідають професії та спеціальності ОСОБА_3 не були запропоновані (Т. 1 а.с. 79-84).

Інші доводи представника позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не вказують на наявність підстав для задоволення позову та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки позивачем не було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України, а саме не запропоновано ОСОБА_3 всі наявні вакантні посади, які вона може виконувати, тобто ті посади, які відповідають її освіті, кваліфікації та досвіду роботи, суд приходить до переконання, що відповідачем зроблено належний висновок про порушення позивачем трудового законодавства, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час вирішення справи відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 05 вересня 2017 р.