Справа № 227/1191/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хоменко Д.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №227/1191/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року в справі № 227/1191/17 за позовом ОСОБА_2 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову № 10 від 06.04.2017 про накладення адміністративного стягнення, прийняту Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пунктів 8 та 12 ст. 19 Закону України від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та абз. 6 п. 3 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у вигляді штрафу в розмірі 2920,00 грн.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року адміністративний позов задоволено, скасовано спірне рішення податкового органу.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Відокремлений підрозділ «Запорізька теплова електрична станція» ПАТ «Дніпроенерго» є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, тож на нього покладено обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати вказаний внесок відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Вказаною особою було порушено термін сплати єдиного внеску за період з 21.01.2017 по 07.02.2017.

Статтею 165-1 Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 як директора відокремленого підрозділу протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, податковий орган наголошує на правомірності постанови № 10 від 06.04.2017.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 06 квітня 2017 року Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби винесено постанову № 10 про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто ОСОБА_2 (далі позивач) до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пунктів 8 та 12 ст. 19 Закону України від 08 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та абз. 6, п. 3 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393 та зареєстрованої в Мінюсті 21 квітня 2016 року № 609/28739, у вигляді штрафу в розмірі 2920,00 грн.

Вказана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 31 березня 2017 року № 13, складеного стосовно позивача та доданих до нього документів.

Вважаючи, що вказане рішення податкового органу прийняті із порушенням норм чинного законодавства, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Положення частини п'ятої ст.165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) передбачають відповідальність у вигляді накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу-підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від ста п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за дії, передбачені частиною третьою або четвертою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.

Частини третя та четверта наведеної норми передбачають відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі, що не перевищує трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно.

Таким чином, обов'язковою умовою наявності в діях посадової особи складу адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 165-1 КУпАП є притягнення цієї особи протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 3-4 ст.165-1 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови № 10 від 06.04.2017, вона не містить жодних посилань на факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3-4 ст. 165-1 КУпАП протягом року, що передував інкримінованому адміністративному правопорушенню.

Дана постанова містить лише формальне посилання на допущення ним повторної, протягом року, несвоєчасної оплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування.

Постанову Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 2 від 18 січня 2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 2040,00 грн за порушення ч. 3 ст. 165-1 КУпАП скасовано постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в справі № 201/1895/17 від 24.04.2017. Таким чином, колегія суддів спростовує посилання апелянта на постанову № 2 від 18 січня 2017 року як доказ повторності накладення на позивача адміністративного стягнення за такі ж порушення.

Отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 165-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, за приписами ст. 268 КУпАП має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2, 4, 5 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач не надав суду доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Посилання в протоколі № 13 від 31 березня 2017 року, що «особу повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 06 квітня 2017 року» не підтверджено доказами. Окрім цього, у наведеному протоколі невірно визначено прізвище особи, яка вчинила правопорушення.

Враховуючи порушення відповідачем ст.ст. 279, 280 КУпАП, а саме розгляд справи за відсутності особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, відсутність доказів належного повідомлення про час, день та місце розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, а також звертаючи увагу на положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність з боку Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності скасування постанови № 10 від 06.04.2017 про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пунктів 8 та 12 ст. 19 Закону України від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та абз. 6 п. 3 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у вигляді штрафу в розмірі 2920,00 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року в справі № 227/1191/17 за позовом ОСОБА_2 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року в справі № 227/1191/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4