Справа № 2а/0270/2847/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Київ К/9991/56632/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Борисенко І.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року

у справі № 2а/0270/2847/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гайтер»

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гайтер» (далі - позивач, ТОВ «Гайтер») звернулося до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби (далі - відповідач, ОДПІ), в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ОДПІ від 07 червня 2012 року № , № , № , якими товариству збільшено грошове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток на суму 254814,00 грн, з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 203851,00 грн та застосовано штрафні (фінансові санкції) за порушення касової дисципліни у сумі 44946,50 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 18 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 07 червня 2012 року № , № , № ; стягнув з Державного бюджету України на користь товариства судовий збір у сумі 2146,00 грн шляхом безспірного списання органом Державної казначейської служби з рахунку ОДПІ.

У касаційній скарзі Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОДПІ провела планову виїзну перевірку ТОВ «Гайтер» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2011 року, за наслідками якої складено акт від 23 травня 2012 року № 883/2201/13310386. Згідно з висновками цього акту позивач, крім іншого, порушив: п. 1.32 ст. 1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (втратив чинність з 01 квітня 2011 року, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР), в результаті чого занижено податок на прибуток за ІІІ - ІУ квартали 2010 року на суму 203851,00 грн; пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7. Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР), в результаті чого занижено ПДВ за липень, серпень, вересень, жовтень 2010 року на суму 163080,00 грн; п. 2.8, п. 2.9, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, за зберігання у касі підприємства готівки понад встановлений ліміт у сумі 7043,25 грн.

Висновок ОДПІ про порушення ТОВ «Гайтер» порядку ведення податкового обліку за період, охоплений перевіркою, обґрунтований тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентами (ПП «Сторакс», ТОВ «Інтел-Ком») не мають реального характеру (безтоварні). При цьому ОДПІ посилається на податкову інформацію, отриману в результаті здійснення заходів податкового контролю (використані дані інформаціно - аналітичних систем баз даних ДПС України та податкова звітність платників податків), щодо господарської діяльності зазначених контрагентів: юридичні особи не мають достатніх матеріально-технічних та трудових ресурсів для здійснення відповідної господарської діяльності; податкові зобов'язання не декларують, до контролюючого органу не звітують; ТОВ «Інтел-Ком» припинено; у період взаємовідносин із позивачем директором зазначених контрагентів - платників податків була одна особа (Левченко В.І.). Крім того, податковий орган на обґрунтування своїх доводів про недостовірність даних податкового обліку товариства послався на недоліки подорожніх листів, наданих позивачем на підтвердження обставин щодо перевезення придбаного у ПП «Сторакс», ТОВ «Інтел-Ком» товару (комп'ютерна техніка, комплектуючі) власним транспортним засобом, та відсутність під час перевірки інших документів на підтвердження обставин транспортування товару.

На підставі висновків вказаного акту перевірки ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний адміністративний суд, виходив з того, що факт здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Сторакс», ТОВ «Інтел-Ком» є встановленим в судовому процесі, а порушення постачальниками товару вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат. Також суд дійшов висновку, що санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки (в тому числі понадлімітне зберігання готівки у касі) не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений пп. 7.2.6 п. 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, обов'язок ведення яких встановлений правовими нормами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку. У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

Водночас, вищенаведені норми так само, як і інші норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність останнього щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку доказів, наданих позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій з ПП «Сторакс» та ТОВ «Інтел-Ком», а саме: податкових та видаткових накладних, платіжних доручень, обставин щодо перевезення позивачем придбаного товару власним транспортним засобом, що підтверджено подорожніми листами, а також обставини щодо подальшої реалізації придбаних товарів іншим контрагентам, - встановили факт поставки товарів від ПП «Сторакс» та ТОВ «Інтел-Ком» на адресу позивача, їх використання у господарській діяльності, та з огляду на відсутність доказів з боку ОДПІ щодо підтвердження обізнаності позивача про порушення контрагентами податкового законодавства чи-то сприяння їм в цьому дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 07 червня 2012 року № , № .

Також суди дійшли правильного висновку щодо протиправності податкового повідомлення рішення від 07 червня 2012 року № про застосування до ТОВ «Гайтер» фінансових санкцій згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95-ВР у сумі 44946,50 грн за порушення норм Положення № 637, яке мало місце 02 лютого 2010 року.

Враховуючи, що штрафні (фінансові) санкції, які застосовані до позивача, у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України є адміністративно - господарськими санкціями, контролюючий орган при виявленні порушення норм з регулювання обігу готівки, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ст. 250 цього Кодексу. Збіг будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків виключає застосування санкцій.

Частиною 1 ст. 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній до до 01 січня 2011 року) встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Правова позиція щодо поширення норм ст. 250 Господарського кодексу України на юридичну відповідальність суб'єкта господарювання у подібних правовідносинах висловлена у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 21-126а14, від 04 листопада 2014 року № 21-466а14.

При вирішенні спору суди також врахували, що положення, встановлені ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу України, якою ця стаття доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02 грудня 2010 року № 2756-VI, щодо виключення із її сфери штрафних санкцій, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи, поширюється лише на такі правопорушення, які вчинені суб'єктом господарювання з 01 січня 2011 року.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року у справі № 2а/0270/2847/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ І.В. Борисенко

____________ Т.М. Шипуліна