Справа № 823/5350/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року справа № 823/5350/15

м. Черкаси

12 год. 59 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

участю секретаря судового засідання - Потенко А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (за договором),

представника відповідачів - Корнієнко О.В. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на посаді.

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 з Вищого адміністративного суду України до Черкаського окружного адміністративного суду після скасування рішень першої та апеляційної інстанцій надійшла справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач 2), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

визнати протиправним і скасувати наказ УМВС України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас ЗСУ за п. 64 "Г" (через скорочення штатів);

зобов'язати відповідача 2 поновити ОСОБА_1 в списках особового складу ГУНП в Черкаській області та призначити на посаду, шляхом видання наказу відповідно до освіти, кваліфікації, стажу роботи у Корсунь-Шевченківському ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, а за відсутності посади призначити на іншу, яка заміщується поліцейськими.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ про його звільнення є незаконним та порушує його права, свободи та інтереси, що потребує судового захисту.

Відповідач 1 заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивач звільнена з органів внутрішніх справ на підставі Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з ліквідацією УМВС України в Черкаській області.

Відповідач 2 заперечував проти позову та зазначив, що позивачка у встановлений законом термін не подала заяви про намір проходити службу у поліції, а тому на підставі Закону України «Про Національну поліцію» звільнена з органів УМВС України в Черкаській області. Крім того наголошував, що поновлення її в органах Національної поліціє є неможливим, оскільки вона не проходила службу в цьому органі.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з 18.04.2005 і станом на час звільнення відповідно до наказу УМВС у Черкаській області № 289 о/с від 15.10.2013 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 20.09.2013 по 23.07.2016.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 № 312 о/с капітана міліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Корсунь-Шевченківського районного відділу УМВС України в Черкаській області звільнено з ОВС в запас ЗС України за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Тією ж датою МВС України прийняв наказ №1388 про визнання такими, що втратили чинність, штатів органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Суд звернув увагу, що підставою звільнення позивача зазначено Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію".

Надаючи правову оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" (чинний на час звільнення позивача - далі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міліцію" (чинного на час звільнення позивача) передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Пунктом 17 Положення передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до підп. «г» п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що позивач, маючи на час звільнення звання капітан міліції, відносився до середнього начальницького складу (п.2 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 утворено як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема - Головне управління Національної поліції в Черкаській області та ліквідовано як юридичні особи публічного права, територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Водночас Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинно бути застосовані конституційні принципи і загальні засади права.

Крім того, п.4 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин суд керується саме нормами Положення.

Так відповідно до п.10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб. Так згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, Головним Управлінням МВС України в Черкаській області були порушені права позивача, в частині звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, законодавством про працю врегульовано трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності даних обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до п.8-11 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 184 КЗпП України та, як вже зазначено вище, оскільки Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тому положення п.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" до наявних спірних правовідносин не застосовуються.

Суд вважає необґрунтованою позицію відповідачів щодо правомірності звільнення позивача через відсутність його звернення до уповноважених органів з проханням подальшого проходження служби (переводом) до УМВС, оскільки як встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.08.2017 у цій справі позивач скористалась правом вибору і виявила бажання проходити службу в Національній поліції України шляхом подачі 06.11.2015 відповідного рапорту через поштове відділення, який надійшов до ГУНП в Черкаській області 09.11.2015, що підтверджується листом від 22.02.2016 №12/1/1К-155 (а.с.175).

Крім того, УМВС України в Черкаській області було порушено процедуру звільнення позивача, в частині непопередження про звільнення та незапропонування іншої посади. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Пункт 8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" чітко вказує про те, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже звільнення може мати місце, а може й ні, що не позбавляє роботодавця належним чином та в установлені законом строки попередити працівника про звільнення, у разі, якщо таке має місце.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В ході розгляду справи знайшов підтвердження факт недотримання відповідною стороною вимог закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що призвело до незаконного звільнення позивача, по-перше - всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, по - друге - з порушенням процедури звільнення.

Крім того, суд зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) юридичної особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Крім того, норми ЦК України в контексті ліквідації УМВС України в Черкаській області не діють, оскільки такі стосуються юридичних осіб приватного права. Водночас порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

А тому, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, з дотриманням вимог законодавства, яке діє на теперішній час.

Дана позиція суду узгоджується з висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 17.10.2011 (номер в ЄДРСР 19130710).

За таких обставин оскаржуваний наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ згідно з п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, є неправомірним та підлягає скасуванню.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014, 04.11.2014 встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Іншого способу порушеного права у спорах про незаконне звільнення, аніж поновлення на посаді відповідного органу (установи, підприємства, організації), КЗпП України не передбачає.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Постановою КМУ від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

Отже, з урахуванням наведених нормативно правових актів утворені органи Національної поліції не є правонаступниками ліквідованих територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Тому позовна вимога поновити ОСОБА_1 в списках особового складу ГУНП в Черкаській області та призначити на посаду, шляхом видання наказу відповідно до освіти, кваліфікації, стажу роботи у Корсунь-Шевченківському ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області задоволенню не підлягає, оскільки вказаний орган, як державна установа, не є правонаступником Корсунь-Шевченківського районного відділу УМВС України в Черкаській області і службу в ньому позивач не проходила. У випадку реорганізації виникає обов'язок з'ясувати можливість переведення працівника. Однак питання переведення суд не вправі вирішувати.

Згідно з наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 скасовані всі штати та скорочено всі посади УМВС України в Черкаській області.

У зв'язку з цим, для повного захисту прав позивача суд вирішив поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ та відмовити у задоволенні позову в частині поновлення ОСОБА_1 в списках особового складу ГУНП в Черкаській області та призначити на посаду, шляхом видання наказу відповідно до освіти, кваліфікації, стажу роботи у Корсунь-Шевченківському ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області.

Відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 3 КАСУ негайному виконанню підлягає постанова суду про поновлення позивача на посаді.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (М-081498).

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В частині поновлення ОСОБА_1 постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 07.09.2017