Справа № 805/1687/17-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 р. Справа №805/1687/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача Семібратової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України, Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірними та скасування наказу, висновку та стягнення моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України (далі - Департамент ПП), Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції (далі - Управління ПП), у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати висновок службового розслідування від 10 лютого 2017 року, проведеного на підставі наказу Департаменту ПП від 16 січня 2017 року № 139;

- визнати неправомірним і скасувати наказ Департаменту ПП від 21 лютого 2017 року № 283 про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління ПП ОСОБА_1;

- стягнути з Департаменту ПП моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що 25 грудня 2017 року під час несення служби, а саме при вилученні речових доказів та наданні допомоги слідчо-оперативній групі у переносі гральних автоматів до службового автомобіля, він втратив пристрій відео- та фотофіксації (відеореєстратор) № АН 00098, який був закріплений на форменому одязі.

За цим фактом було проведено службове розслідування та притягнуто до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді суворої догани.

Позивач вважає, що службове розслідування було проведено з численним порушенням чинного законодавства, а підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності є необ'єктивними та необґрунтованими. Зокрема зазначає, що в нього не були відібрані пояснення, розслідування проводилось без участі безпосереднього начальника, а зміст наказу про накладення дисциплінарного стягнення не оголошувався особовому складу.

Через відділ діловодства та документообігу від Управління ПП надійшли заперечення, у яких зазначено про безвідповідальне відношення Позивача під час виконання службових обов'язків, яке виражено у нездійсненні заходів для збереження службового майна (відеореєстратора) та виконанні функцій, які не передбачені його посадовою інструкцією.

Позивач у судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, надав пояснення аналогічні викладеним у запереченні, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 10 березня 1999 року (а.с.9-10).

Відповідно до витягу з наказу Департаменту ПП від 20 жовтня 2016 року № 269 о/с Позивач працює на посаді інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення в Управлінні ПП (а.с.30).

25 грудня 2016 року ОСОБА_1 складено рапорт, у якому він зазначає, що підчас несення служби з 20:00 24 грудня 2016 року по 08:00 25 грудня 2016 року у екіпажі 0115 у складі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приблизно о 02:30 отримано виклик на планшет, про роботу незаконних ігрових автоматів. По прибуттю на місце виявлено працюючі ігрові автомати (персональні комп'ютери). Після чого підчас вилучення та перенесення їх в службове авто приблизно о 05:00 камера була загублена.

Позивач вказує, що відсутність камери помітив на наступному виклику, після чого повернувся на місце, де вилучались комп'ютери, але не знайшов її та повідомив свого керівника (а.с.26).

26 грудня 2016 року Позивачем надані пояснення стосовно факту втрати камери, в яких він наголошував, що камера вже злітала раніше під час цієї зміни оскільки в неї слабкий фіксатор. Ця обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні.

На підставі наказу Департаменту ПП від 16 січня 2017 року № 139 призначено службове розслідування та доручено проведення комісії у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.18).

Висновком службового розслідування за фатом втрати службового майна під час несення служби інспектором моніторингу та аналітичного забезпечення Управління ПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 від 10 лютого 2017 року встановлено наступне.

24 грудня 2016 року інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП лейтенант поліції ОСОБА_1. заступив у нічну зміну для несення служби у складі екіпажу «Дакар 0115» поліцейським роти № 2 батальйону Управління ПП капралом поліції ОСОБА_5 та інспектором роти № 2 батальйону Управління ПП лейтенантом поліції ОСОБА_6 для забезпечення публічної безпеки та порядку в містах Краматорську та Слов'янську.

У висновку вказується, що у секторі зв'язку та телекомунікації Управління ПП ОСОБА_1 видано службовий пристрій відео та фото фіксації № АН 00098 для виконання службових обов'язків.

25 грудня 2016 року приблизно о 02:30 екіпаж «Дакар 0115» на планшетний пристрій отримав завдання «незаконні гральні автомати». Прибувши на місце та оцінивши обстановку було викликано слідчу-оперативну групу, так як інформація підтвердилася. При вилучені речових доказів та наданні допомоги слідчо-оперативній групі, переносі гральних автоматів до службового автомобіля слідчо-оперативної групи був втрачений відеореєстратор № 00098, який був закріплений на форменому одязі. Втрату службового пристрою помітив на наступному виклику.

Про втрату відеореєстратора № 00098 було повідомлено керівництво Управління ПП.

У висновку зазначено, що факт втрати службового майна під час несення служби та факт безвідповідального ставлення ОСОБА_1 до зберігання службового майна знайшов своє підтвердження та вважається за доцільне оголосити Позивачу сувору догану (а.с.20-23).

21 лютого 2017 року наказом Департаменту ПП № 283 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 12 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту ПП спільно з Управлінням забезпечення діяльності Департаменту ПП доручено встановити розмір збитків завданих Департаменту ПП та вжити відповідних заходів щодо притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 на підставі положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (а.с.24-25).

Здійснивши оцінку обставин справи, надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02 лютого 2015 року № 580-VIII (далі - ЗУ «Про Національну поліцію») та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 18 ЗУ «Про Національну поліцію» визначені основні обов'язки поліцейського, зокрема:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського,

- професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини першої, другої статті 19 ЗУ «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно пунктів 1, 12 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Позивач у судовому засіданні підтвердив факт втрати відеореєстратора та пояснив, що сталося це підчас виконання ним службових обов'язків з незалежних від нього обставин. В той же час ОСОБА_1 помітив ризик спадання камери через слабкий фіксатор ще на попередньому виклику та не передбачив можливих випадків у майбутньому. За таких обставин, факт втрати службового майна підтверджується висновками службового розслідування, поясненнями свідка і самого Позивача.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з вимогами статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладанням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладанню дисциплінарного стягнення.

26 грудня 2016 року Позивач надав письмові пояснення стосовно факту втрати відеореєстратора № 00098.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Порядок проведення службового розслідування встановлений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230, відповідно до якого затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пунктом 2.1. Інструкції № 230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У пункті 2.2. Інструкції № 230 визначено перелік підстав для проведення службового розслідування, який не є вичерпним, а саме, пункт 2.2.20. передбачає можливість проведення службового розслідування при отриманні інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Посилання Позивача на те, що до спеціальних засобів не належить відеореєстратор, а тому він не порушив вимог законодавства є безпідставними, тому що відеореєстратор є майном, перебуває у власності Національної поліції і є державною власністю, а тому, відповідно до Дисциплінарного статуту, у ОСОБА_1 є обов'язок з збереження та підтримання в належному стані переданого майна та техніки.

Відповідно до пункту 3.4. розділу ІІІ Інструкції № 230 забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Зі змісту пункту 6.2. розділу VІ Інструкції № 230 вбачається право виконавця (голови, членів комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

Таким чином, відібрання письмових пояснень є правом, а не обов'язком, а тому їх не відібрання не є порушенням.

Пунктом 6.3. розділу VІ Інструкції № 230 передбачено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін письмові пояснення в ході проведення службового розслідування у Позивача не відбиралися, але до початку проведення цього розслідування, а саме 26 грудня 2016 року, Позивач надавав письмові пояснення стосовно факту втрати відеореєстратора № 00098.

За таких обставин, послання Позивача на порушення його права давати пояснення вбачається формальним.

За приписом пункту 5.4. розділу V Інструкції № 230 вбачається, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

У суду відсутні докази оголошення наказу про накладення дисциплінарного стягнення особовому складу. При цьому, неоголошення наказу не є підставою для його скасування.

Суд звертає увагу, що попередні порушення процедури проведення службового розслідування не призвели до упущень під час проведення перевірки, оскільки Позивач підтверджує, що службовою перевіркою обставини встановлені вірно.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року та від 27 лютого 2009 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, Позивач не обґрунтував, в чому полягає шкода, не довів факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування наказу, висновку та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 вересня 2017 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.