Справа № 337/1755/17 (2-а/337/143/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" вересня 2017 р. справа № 337/1755/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року у справі №337/1755/17, прийняту у порядку скороченого провадження

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просив:

- визнати противоправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за період часу з 15.12.1976 року по 06.01.1984 року у подвійному розмірі;

- скасувати рішення комісії Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя № 4 від 09.02.2017 року;

- зобов'язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 15.12.1976 року по 06.01.1984 року у подвійному розмірі;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з часу її призначення та нарахувати і виплатити заборгованість по пенсії з урахуванням подвійного стажу роботи з часу призначення пенсії.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року у справі №337/1755/17, прийнятою у порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано противоправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи за період часу з 15.12.1976 року по 06.01.1984 року у подвійному розмірі.

Скасовано рішення комісії № 4 від 09.02.2017 року про відмову у зарахуванні стажу роботи за період часу з 15.12.1976 року по 06.01.1984 року у подвійному розмірі.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 період роботи за 15.12.1976 року по 06.01.1984 року у подвійному розмірі, здійснити перерахунок пенсії, нарахувати та виплатити пенсію з урахуванням подвійного стажу роботи з 24.11.2016 року.

Стягнуто з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати у розмірі 640 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постанова мотивована тим, що посада медсестри - наркотизатора (анестезиста) відноситься до роботи зі шкідливими умовами праці, а тому позивач має право на зарахування стажу роботи на цій посаді у подвійному розмірі згідно вимог ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Поряд із цим, вимоги щодо здійснення перерахунку пенсії з часу її призначення та нарахування і виплати заборгованості по пенсії з урахуванням подвійного стажу роботи за період часу з 08.01.2010 року по 24.11.2016 року залишено без розгляду.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що комунальна установа «Міська лікарня №8» не відноситься до інфекційних, психіатричних закладів охорони здоров'я та в період з 1973 року по 1984 рік в ній не було створено самостійного анестіологічного-реанімаційного відділення та відділення інтенсивної терапії. Крім того, відповідач вказує, що судом безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу, оскільки розгляд справи відбувався в порядку скороченого провадження, а отже послуги адвоката не відносились до окремих процесуальних дій.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з 08.01.2010 року отримує пенсію за віком.

З метою проведення перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи за період з 15.12.1976 року по 03.01.1984 року у подвійному розмірі позивач звернувся до відповідача із відповідною письмовою заявою.

Листом відповідача від 13.02.2017 року за №1729/04 позивач був повідомлений, що рішенням комісії № 4 від 09.02.2017 року йому було відмовлено в зарахуванні періоду роботи з 15.12.1976 року по 03.01.1984 року в подвійному розмірі.

Згідно трудової книжки позивача на підставі наказу №112 від 26.07.1973 року останній прийнятий на посаду медсестри гінекологічного відділення КУ «Міська лікарня № 8».

15 грудня 1976 року позивач переведений на посаду медичної сестри наркотизатора та 03 січня 1984 року звільнений з посади.

Стаж роботи позивача посаді медсестри наркотизатора в період з 15 грудня 1976 року по 03 січня 1984 року також підтверджується довідками: № 05-15/9 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, виданої КУ «Міська лікарня № 8» від 19.01.2017 року, № 01-28/152 від 28.03.2017 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, виданої КУ «Міська лікарня № 8».

Згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 62 названого Закону встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років медичним працівникам призначаються незалежно від віку.

Основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Перелік вказаних посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 4 листопада 1993 року №909, і до нього, зокрема, віднесено роботу в лікарняних закладах на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад).

Міністерством охорони здоров'я України листом від 08.12.2006 р. №10.01.09/2209 надано роз'яснення Пенсійному фонду України стосовно того, що до відділень реанімації, робота, в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, у т.ч. відносяться:

- відділення (групи) анестезіології-реанімації, що створювалися у лікарнях, які мали до 80 % ліжок хірургічного профілю. В закладах, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75, центральні «районні лікарні, онкологічні лікарні та диспансери з числом хірургічних ліжок 50), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів-анестезіологів-реаніматологів та медичних сестер-анестезистів (Наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіологічно-реанімаційної служби в державі»).

Стаж роботи позивача в період із 15.12.1976 року по 03.01.1984 року на посаді медичної сестри наркотизатора підтверджується матеріалами справи.

З довідки № 05-15/9 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, виданої КУ «Міська лікарня № 8», від 19.01.2017 року вбачається, що згідно структури лікарні до складу гінекологічного відділення відносились два операційних блока: гнійне - септичне та загальне, реанімаційно-анестезіологічна служба, палати інтенсивної терапії на 20 ліжок та палати загального профілю. У штатному розкладі лікарні було 2 ставки лікарів-анестезіолога-реаніматолога.

Основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення реанімації (які існували до введення Наказу №303), є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, тому період роботи працівників у анестезіологічних відділеннях зараховується, згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у подвійному розмірі, що узгоджується із листом Міністерства охорони здоров'я від 02.02.2011 №10.01.10/303.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки у позивача наявний трудовий стаж на посаді медсестри - наркотизатора (анестезиста), останній має право на зарахування стажу роботи на цій посаді у подвійному розмірі згідно вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно посилань відповідача на безпідставність стягнення витрат на правову допомогу необхідно зазначити, що у відповідності до статті 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсація витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, в тому числі і за правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Із матеріалів справи вбачається, що надана позивачу правова допомога включала, зокрема, підготування позовної заяви для її подання, що утворює підстави для висновку про наявність підстав для компенсації вищезазначених витрат на користь позивача, оскільки вказаним Законом передбачено надання правової допомоги поза судовим засіданням.

Також суд апеляційної інстанції, звертаючи увагу на відповідні посилання відповідача в апеляційній скарзі, вважає опискою зазначення в тексті оскаржуваного судового рішення дати звільнення позивача з посади медичної сестри наркотизатора « 06.01.1984 року» замість « 03.01.1984 року», що може бути виправлена у встановленому процесуальному порядку та не впливає на законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року у справі №337/1755/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко