Справа № 813/2051/16
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6720/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Запотічного І.І., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 813/2051/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій протиправним, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з урахуванням заяви про уточнених позовних вимог про визнання протиправними дій щодо підготовки до продажу на електронних торгах нежитлового приміщення - гаражу № III, загальною площею 16,1 кв.м, за адресою: м. Львів вул. Городоцька, 42 та передачі вказаного майна для реалізації на електронних торгах.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права

Апелянт просить суд, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.1 ст.41 КАС України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли у сторін адміністративного спору у процесі виконавчого провадження яке здійснювалось з примусового виконання виконавчого листа № 464/11206 який виданий 30.07.2014 р. Сихівським районним судом м. Львова згідно вироку від 13.02.2014 р. про конфіскацію у ОСОБА_3 в користь держави всього особистого належного йому на праві власності майна.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 12.02.1978 р. позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 29 )

Із змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, договору купівлі-продажу від 29.08.2008 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видно, що ОСОБА_3 є власником гаражу загальною площею 16.1 кв.м який знаходиться за адресою: м. Львів вул. Городецька, 42 гар.ІІІ.

Отже, аналізуючи положення вимог ст. 60, ч. 2 ст. 65, ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України позивач має право на ? частки у праві власності на майно набуте за час шлюбу зокрема, на вищевказаний гараж.

ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно акту опису і арешту майна від 30.04.2015 р. державний виконавець описав та наклав арешт на гараж № III загальною площею 16,1 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Львів вул. Городоцька, 42.

Із змісту протоколу проведення електронних торгів № 135896 видно, що торги вищевказаного нерухомого майна відбулися. Спірний гараж придбав ОСОБА_4 за ціною - 84171 грн. 76 коп. (а.с. 132 )

ч. 2 ст. 73 СК України передбачено, що за зобовязанням одного з подружжя стягнення може накладатись лише за його особисте майно та ( або ) на частку у спільній сумісній власності яка виділена цій особі в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця та ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5.1.4 «Інструкції про проведення виконавчих дій» у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що державний виконавець для звернення стягнення на спірне нерухоме майно на прилюдних електронних торгах зобовязаний був вирішити питання в судовому порядку про виділення частки боржника з цього майна для її подальшої реалізації.

Із змісту ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний використовувати йому право відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції як субєкт владних повноважень діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України. Відповідач передав на реалізацію майно не вживши заходів для спростування обґрунтованих сумнівів щодо перебування даного майна у спільній сумісній власності.

Доводи апелянта про те що ОСОБА_2 не є належним позивачем у справі колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Аналізуючи положення ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 181 КАС України, ст.7, ст.8, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин ) видно, що дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Крім того, у п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» до юрисдикції адміністративних судів належать справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків судів у частині, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою (про стягнення штрафів, конфіскацію майна тощо), за винятком справ за позовами сторін виконавчого провадження.

Позивач не є стороною виконавчого провадження проте, оскаржує дії державного виконавця які вчинені в процесі виконання вироку у частині щодо конфіскації майна а тому, ОСОБА_2 є належним позивачем у даній справі.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 813/2051/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Суддя ОСОБА_5
Суддя ОСОБА_6
Суддя ОСОБА_7

Ухвала складена в повному обсязі 04.09.2017 року.