Справа № 815/307/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/307/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
05 вересня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Потапчука В.О.
судді -Семенюка Г.В.
за участю секретаря - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2016 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені у сумі 119 832,97 грн., № про збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 121 673 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 60 836,5 грн., № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 98 859 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49 429,5 грн., № про зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість у сумі 6 213 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток, а також про наявність підстав для застосування санкцій за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам провадження господарської діяльності підприємства, а отже у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим вказані рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2016 року №, №, №, №.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Роздільнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В період з 18.11.2016 року по 28.11.2016 року Роздільнянською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, за результатами якої складено акт від 05.12.2016 року №406/15-24-14/37484649 (Т. І, а.с. 23-125).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД», зокрема, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, п. 11, п. 12, п. 13, п. 14, п.п. 15.5 п. 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 2015 рік на 121 673 грн.; п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 98 859 грн., в т.ч. у січні 2015 року - у розмірі 6 616 грн., лютому 2015 року - 4 329 грн., квітні 2015 року - 18 340 грн., травні 2015 року - 27 015 грн., липні 2015 року - 17 896 грн., вересні 2015 року - 17 669 грн., грудні 2015 року - 324 грн., січні 2016 року - 400 грн., лютому 2016 року - 1 713 грн., березні 2016 року - 1 754 грн., квітні 2016 року - 129 грн., травні 2016 року - 9 737 грн., та завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у вересні 2016 року на 6 213 грн.

Також, контролюючий орган дійшов висновку, що в порушення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та п. 1 Постанови Правління Національного Банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.09.2015 року №581 у ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» рахувалась прострочена дебіторська заборгованість по розрахункам із нерезидентом IS «CAILEA FERATA DIN MOLDOVA» (Республіка Молдова) з 16.02.2016 року по 29.07.2016 року у сумі 9 027 доларів США.

В порушення ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 рок №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами» від 25.12.1995 року №207 ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» не подано до контролюючого органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.04.2015 року, 01.07.2016 року та 01.10.2016 року.

На підставі вказаних порушень Роздільнянською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.12.2016 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції та нараховано пеню у сумі 119 832,97 грн., №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 121 673 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 60 836,5 грн., №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 98 859 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49 429,5 грн., №, яким позивачу зменшено від'ємне значення по податку на додану вартість у сумі 6 213 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань по податку на прибуток та податку на додану вартість, зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість, а також нарахування пені і штрафів стала невідповідність показників в звітності підприємства з податку на прибуток даним бухгалтерського обліку та первинним документам в частині визначення доходу від реалізації продуктів (товарів, робіт, послуг), інших операційних доходів, не підтвердження первинними та розрахунковими документами операцій позивача з його контрагентами в частині придбання товару, надання послуг і робіт, а також порушення позивачем термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не відзвітування позивачем про наявність валютних цінностей і майна за межами України.

Так, під час перевірки відповідач на підставі даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року встановив, що дохід позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) склав у сумі 4 955 446 грн., проте в декларації з податку на прибуток позивач дані про вказаний дохід відобразив на суму 4 935 446 грн., чим занизив показники звітності в цій частині на суму 20 000 грн.

На підставі даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року встановив, що дохід позивача від іншої операційної діяльності позивача склав у сумі 23 941 грн., проте дані про вказаний дохід позивач не задекларував, чим занизив показники звітності в цій частині на суму 23 941 грн.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем показників декларації з податку на прибуток в частині відомостей про доходи від будь-якої діяльності за 2015 рік всього у сумі 43 941 грн.

Також, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року за результатом перевірки відображених ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» показників у рядку 2050 Форми №2 собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг) у сумі 4 792 100 грн. з урахуванням рахунку 84 «Інші операційні витрати» встановлено розбіжність у сумі 69 135 грн., що не підтверджена регістрами бухгалтерського обліку та первинними документами.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем показників декларації з податку на прибуток в частині відомостей щодо витрат господарської діяльності за 2015 рік всього у сумі 69 135 грн.

Також, згідно акту перевірки висновки про порушення позивачем правил оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість ґрунтуються на безпідставності формування показників податкової звітності за рахунок операцій з ТОВ «ІКВІЛС», ТОВ «ОСТ ПЛЮС», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «МОДЕРН ФОРМ», ТОВ «ІНКАМІН», ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС», ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН», ТОВ «ФРЕШ ТОРГ», ТОВ «ОХОРОНА ВІХРЬ», ТОВ СТОЛИЧНІ ТОВАРИ».

Вказаного висновку контролюючий орган дійшов у зв'язку із неможливістю позивача підтвердити під час перевірки витрати та податковий кредит належними первинними документами надання контрагентами послуг, виконання робіт та постачання товару, обґрунтованість використання результатів операцій у господарській діяльності позивача.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку, що операції позивача за перевіряємий період є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безтоварними, у зв'язку із чим формування позивачем податкового кредиту та витрат за цими операціями є безпідставним та не узгоджується із вимогами податкового законодавства.

Також, оскільки позивач є учасником зовнішньоекономічної діяльності, відповідач вказав на те, що ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» має дотримуватись установлених правил законодавства, зокрема, щодо строків проведення розрахунків у цій сфері.

Разом з цим, враховуючи, що розрахунки в межах зовнішньоекономічного контракту між позивачем та нерезидентом порушені, а також те, що позивач не відобразив у визначені строки у відповідній звітності наявність належного йому майна (цінностей) за межами України, контролюючий орган дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді нарахування пені та застосування штрафних санкцій.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач під час перевірки операції з його контрагентами підтвердив належними первинними документами, а нарахування пені та штрафу за порушення правил розрахунків та звітування щодо наявності майна за межами України відбулось з порушенням термінів для можливості притягнення учасника цих операцій до відповідальності, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, такими, що не узгоджуються із чинним законодавством, вбачаються безумовні підстави для скасування рішень суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Так, перевіркою відображених у рядку 2000 фінансового звіту «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» форми №2 показників за період 2015 рік встановлено заниження позивачем сум чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на суму 20 000 грн.

Підставою для висновків про заниження позивачем сум доходу у вказаному розмірі стала невідповідність даних показників регістрам бухгалтерського обліку та первинних документів платника, наданих до перевірки.

Перевіркою встановлено, що даними бухгалтерського обліку та первинних документів підприємства доходи позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2015 рік склали 4 955 446 грн.

Водночас, згідно рядку 01 податкових декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року показник доходу позивач сформував на суму 4 935 400 грн.

Таким чином, невідповідність сум доходу на підставі даних бухгалтерського обліку та первинних документів платника в розрізі даних поданої звітності склала у розмірі 20 000 грн.

Також, відповідно до регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів, наданих до перевірки по рахунку 311 (Поточні рахунки в національній валюті) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 на розрахунковий рахунок позивача відповідно до договорів з ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» отримано відсотки на загальну суму 23 940 грн.

Проте, згідно даних фінансового звіту підприємства по рядку 2120 «Інші операційні доходи» форми №2 показник за звітній період 2015 рік склав 0 грн.

Таким чином, невідповідність сум доходу на підставі даних бухгалтерського обліку та первинних документів платника в розрізі даних поданої звітності склала у розмірі 23 940 грн.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно із п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених правових норм дає колегії суддів підстави для висновку, що дохід, а також витрати, при визначенні об'єкта оподаткування, підтверджені первинними та бухгалтерськими документами, підлягають відображенню платником у відповідному звітному періоді та мають відповідати відомостям звітності.

Проте, як вбачається з акту перевірки формування показників доходу підприємства у звітності за 2015 рік відбулось не у відповідності даних первинних та бухгалтерських документів.

Зазначені обставини також не спростовуються позивачем у позові, а також керівником підприємства, який під час перевірки вказав на те, що невірні показники звітності відбулись за рахунок арифметичних помилок.

Таким чином, оскільки за перевіряємий період платник податку отримав підтверджений первинними та бухгалтерськими документами дохід, в тому числі на суму 20 000 грн. (дохід від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг) та на суму 23 940 грн. (інші операційні доходи), в силу вищенаведених норм податкового законодавства у такого платника виникає обов'язок щодо його відображення у звітності із подальшим врахуванням при визначенні об'єкту оподаткування.

Враховуючи викладене, оскільки заниження сум доходу від операційної діяльності відбулось за відсутності правових підстав, ці обставини не спростовуються позивачем як під час перевірки так і під час звернення до суду із позовом, колегія суддів приходить до висновку, що коригування таких показників платника на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення відбулось з повним дотримання правил податкового законодавства.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 136.1 ст. 136 Розділу ІІІ Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Разом з цим, згідно із п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, з урахуванням положень п. 136.1 ст. 136 Розділу ІІІ Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), заниження податку на прибуток за рахунок не відображення сум доходу всього на 43 940 грн., а саме за ставкою 18 відсотків, становить у розмірі 7 909,2 грн.

Враховуючи, що це зобов'язання контролюючий орган самостійно донарахував позивачу згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з посиланням на повторне визначення зобов'язання, штрафні санкції за таке донарахування відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України (50% від 7 909,2 грн.) складають у сумі 3 954,6 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення рішення від 15.12.2016 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 7 909,2 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 954,6 грн. є правомірним, а отже суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для скасування рішення контролюючого органу в цій частині.

Не підтвердження позивачем під час перевірки регістрами бухгалтерського обліку та первинними документами за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року також встановлено відносно показників рядку 2050 Форми №2 собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг) у сумі 4 792 100 грн. з урахуванням рахунку 84 «Інші операційні витрати».

Так, в ході проведення перевірки встановлено, що згідно даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів по рахунку 281 (Товари) підприємством відвантажено в реалізацію товарів (собівартість реалізованих товарів, робіт та послуг) на суму 3 995 195 грн.

Згідно даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів по рахунку 84 «Інші операційні витрати», які не віднесені до собівартості товарів (робіт та послуг), склали 723 184 грн.

Згідно даних наявних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів нараховані комісії та відсотки по рахункам у сумі 4 586 грн.

Загальна сума витрат, які підтверджені регістрами бухгалтерського обліку та первинними документами склала 4 722 965 грн. (3 995 195 грн. + 723 184 грн. + 4 586 грн.).

Отже розбіжність показників рядку 2050 Форми №2 собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг) з урахуванням рахунку 84 «Інші операційні витрати» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року з даними регістрами бухгалтерського обліку та первинних документів склала у сумі 69 135 грн. (4 792 100 грн. - 4 722 965 грн.).

Таким чином, формування показників витрат підприємства у звітності за 2015 рік відбулось не у відповідності даних первинних та бухгалтерських документів, що також не заперечується позивачем у позові.

Оскільки за перевіряємий період платник податку не підтвердив первинними та бухгалтерськими документами витрати на суму 69 135 грн., в силу вищенаведених норм податкового законодавства у такого платника не виникає права щодо відображення у звітності цих сум із подальшим врахуванням при визначенні об'єкту оподаткування.

Враховуючи, що показники витрат в операційній діяльності відображені підприємством за відсутності правових підстав, ці обставини не спростовуються позивачем під час перевірки та під час звернення до суду із позовом, колегія суддів приходить до висновку, що коригування таких показників платника на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення відбулось з повним дотримання правил податкового законодавства.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 136.1 ст. 136 Розділу ІІІ Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Разом з цим, згідно із п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, з урахуванням положень п. 136.1 ст. 136 Розділу ІІІ Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), заниження податку на прибуток за рахунок завищення витрат на 69 135 грн., а саме за ставкою 18 відсотків, становить у розмірі 12 444,3 грн.

Враховуючи, що це зобов'язання контролюючий орган самостійно донарахував позивачу згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції за таке донарахування відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України (50% від 12 444,3 грн.) складають у сумі 6 222,15 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення рішення від 15.12.2016 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 12 444,3 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 6 222,15 грн. є правомірним, а отже суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для скасування рішення контролюючого органу в цій частині.

Також, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п. 187.1 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

За правилами п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно із п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Підпунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно із п.п. 138.3.1, 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів.

Термін "невиробничі основні засоби" означає основні засоби, які не використовуються в господарській діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно із п.п. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.05.2015 року між позивачем та ТОВ «ІКВІЛС» укладено договір про надання послуг №12/01-ТО (Т. І, а.с. 185), за яким ТОВ «ІКВІЛС» зобов'язується за дорученням ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» провести поточний ремонт електрообладнання та технічне обслуговування холодильного обладнання на складі ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти виконані роботи (послуги) та опалити їх в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 п. 2 Договору вартість виконаних робіт є договірною та складає 122 000 грн., в т.ч. ПДВ. Виконання робіт (послуг) підтверджується на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг), які є невід'ємною частиною даного Договору.

Оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ІКВІЛС» не пізніше п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору.

Відповідно до п.п. 6.4 п. 6 Договір діє з моменту підписання та до виконання сторонами своїх зобов'язань.

Перед виконанням робіт (наданням послуг) за цим договором ТОВ «ІКВІЛС» здійснило перевірку обладнання позивача, визначило об'єми робіт, їх найменування та витрати, про що свідчить узгоджений з ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» дефектний акт від 19.01.2015 року (Т. І, а.с. 186).

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 19.01.2015 року №19/01-ТО (Т. І, а.с. 187).

Під час виконання робіт (надання послуг) та їх оплати ТОВ «ІКВІЛС» виписало податкові накладні від 15.01.2015 року №4, від 16.01.2015 року №5, від 19.01.2015 року №6 (Т. І, а.с. 188-190), суми ПДВ по яким позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «ОСТ ПЛЮС» укладено договір про надання послуг від 04.05.2015 року №04/05-ТО (Т. І, а.с. 220-221), за яким ТОВ «ОСТ ПЛЮС» зобов'язується за дорученням ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» провести поточний ремонт електрообладнання та технічне обслуговування холодильного обладнання на складі ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатовська сільрада, а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти виконані роботи (послуги) та опалити їх в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 п. 2 Договору вартість виконаних робіт є договірною та розраховується на підставі акта виконаних робіт. Виконання робіт (послуг) підтверджується на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг), які є невід'ємною частиною даного Договору.

Оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ОСТ ПЛЮС» не пізніше п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору.

Відповідно до п.п. 6.4 п. 6 Договір діє з моменту підписання та до виконання сторонами своїх зобов'язань.

Перед виконанням робіт (наданням послуг) за цим договором ТОВ «ОСТ ПЛЮС» здійснило перевірку обладнання позивача, визначило об'єми робіт, їх найменування та витрати, про що свідчить узгоджений з ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» дефектний акт від 18.05.2015 року (Т. І, а.с. 222).

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 29.05.2015 року №29/01-ТО, в якому сторони на виконання умов договору визначили загальну вартість робіт (послуг) (Т. І, а.с. 223).

Під час виконання робіт (надання послуг) ТОВ «ОСТ ПЛЮС» виписало податкову накладну від 29.05.2015 року №2964 (Т. І, а.с. 224), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «ЛЕГОБУД» укладено договір про надання послуг від 01.07.2015 року №0107-РУ (Т. І, а.с. 230-231), за яким ТОВ «ЛЕГОБУД» зобов'язується за дорученням ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» провести поточний ремонт приміщення складу ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатовська сільрада, а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти виконані роботи (послуги) та опалити їх в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 п. 2 Договору вартість виконаних робіт є договірною та розраховується на підставі акта виконаних робіт. Виконання робіт (послуг) підтверджується на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг), які є невід'ємною частиною даного Договору.

Оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕГОБУД» не пізніше п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору.

Відповідно до п.п. 6.4 п. 6 Договір діє з моменту підписання та до виконання сторонами своїх зобов'язань.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 30.07.2015 року №30/01-РУ, в якому сторони на виконання умов договору визначили загальну вартість робіт (послуг) (Т. І, а.с. 232).

Під час виконання робіт (надання послуг) ТОВ «ЛЕГОБУД» виписало податкову накладну від 30.07.2015 року №4 (Т. І, а.с. 233), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується відповідачем, послуги та роботи від ТОВ «ІКВІЛС», ТОВ «ОСТ ПЛЮС», ТОВ «ЛЕГОБУД» надавались (виконувались) на об'єкті - складське приміщення (холодильник), що перебуває у позивача в користуванні на підставі договору суборенди від 10.09.2012 року №3, укладеного з ТОВ «Таурус-С».

Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «ОСТ ПЛЮС» укладено договір про надання комплексних послуг по клінінгу від 01.03.2015 року №0203-КУ (Т. І, а.с. 215-217), за яким ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» та ТОВ «ОСТ ПЛЮС» домовились про надання послуг по прибиранню об'єктів нерухомості за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатовська сільрада, з використанням матеріалів та обладнання ТОВ «ОСТ ПЛЮС», а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» оплачує данні послуги згідно умов Договору.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Договору ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» здійснює оплату за надані послуги протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних послуг на підставі виставленого рахунку.

Згідно із п.п. 7.1, 7.2 п. 7 Договору роботи вважаються прийнятими з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт. Акт виконаних робіт підписується сторонами щомісячно.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 дійсний Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє 12 (дванадцять) календарних місяців. У разі якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії Договору ні одна зі сторін не повідомить іншу сторону про намір закінчення дії Договору, Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 28.04.2015 року №28/04, в якому сторони на виконання умов договору визначили загальну вартість робіт (послуг) (Т. І, а.с. 218).

Під час виконання робіт (надання послуг) ТОВ «ОСТ ПЛЮС» виписало податкову накладну від 28.04.2015 року №2843 (Т. І, а.с. 219), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «МОДЕРН ФОРМ» укладено договір про надання комплексних послуг по клінінгу від 20.05.2015 року №2/05-КУ (Т. І, а.с. 196-198), за яким ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» та ТОВ «МОДЕРН ФОРМ» домовились з можливістю залучення виконавцем третьої сторони про надання послуг по прибиранню об'єктів нерухомості ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» (складського приміщення-холодильника) за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатовська сільрада, з використанням матеріалів та обладнання ТОВ «МОДЕРН ФОРМ», а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» оплачує данні послуги згідно умов Договору.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Договору ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» здійснює оплату за надані послуги протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних послуг на підставі виставленого рахунку.

Згідно із п.п. 7.1, 7.2 п. 7 Договору роботи вважаються прийнятими з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт. Акт виконаних робіт підписується сторонами щомісячно.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 дійсний Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє 12 (дванадцять) календарних місяців. У разі якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії Договору ні одна зі сторін не повідомить іншу сторону про намір закінчення дії Договору, Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 06.07.2015 року №2, в якому сторони на виконання умов договору визначили загальну вартість робіт (послуг) (Т. І, а.с. 199).

Під час виконання робіт (надання послуг) ТОВ «МОДЕРН ФОРМ» виписало податкову накладну від 06.07.2015 року №2 (Т. І, а.с. 200), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «ІНКАМІН» укладено договір про надання комплексних послуг по клінінгу від 02.02.2015 року №1/05-КУ (Т. І, а.с. 234-236), за яким ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» та ТОВ «ІНКАМІН» домовились про надання послуг по прибиранню об'єктів нерухомості ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» з використанням матеріалів та обладнання ТОВ «ІНКАМІН», а ТОВ «ІНКАМІН» оплачує данні послуги згідно умов Договору.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Договору ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» здійснює 100% передоплату протягом трьох банківських днів з моменту підписання даного Договору на підставі виставленого рахунку.

Згідно із п.п. 7.1, 7.2 п. 7 Договору роботи вважаються прийнятими з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт. Акт виконаних робіт підписується сторонами щомісячно.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 дійсний Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє 12 (дванадцять) календарних місяців. У разі якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії Договору ні одна зі сторін не повідомить іншу сторону про намір закінчення дії Договору, Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 27.02.2015 року №27/02, в якому сторони на виконання умов договору визначили загальну вартість робіт (послуг) (Т. І, а.с. 237).

Згідно вказаного акту надання послуг здійснювалось на складському приміщенні (холодильник) за адресою: Одеська область, Біляївський район, 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатовська сільрада.

Під час виконання робіт (надання послуг) та їх оплати ТОВ «ІНКАМІН» виписало податкову накладну від 04.02.2015 року №43 (Т. І, а.с. 238), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується відповідачем, послуги та роботи від ТОВ «ОСТ ПЛЮС», ТОВ «МОДЕРН ФОРМ», ТОВ «ІНКАМІН» надавались (виконувались) на об'єкті - складське приміщення (холодильник), що перебуває у позивача в користуванні на підставі договору суборенди від 10.09.2012 року №3, укладеного з ТОВ «Таурус-С».

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» укладено договір поставки нафтопродуктів від 04.12.2015 року №ПЕ/226 (Т. І, а.с. 239-242), за яким ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» зобов'язується передати у власність ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД», а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов даного Договору та Додатків до нього, які являються невід'ємними частинами даного Договору.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Договору кількість, асортимент, ціна, терміни і умови транспортування визначаються відповідною Додатковою угодою до Договору. Така Додаткова угода узгоджується сторонами та після її підписання стає невід'ємною частиною цього Договору.

На виконання умов вказаного Договору між позивачем та ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» укладено Додаток №1 до Договору поставки нафтопродуктів від 04.12.2015 року №ПЕ/226, за яким ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» зобов'язується у період 2015 року передати у власність ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД», а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти і сплатити постачання партії: скрапленого газу у кількості та в строк, погодженого з ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД».

Відповідно до п. 2 Додатку до Договору ціна однієї метричної тонни товару, що поставляється відповідно до цього Додатку, приймається залежно від постачання (автотранспорт, ЖД транспорт) на умовах Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів («Інкотермс») в редакції 2010 року та після узгодження фіксується в попередньому рахунку на оплату.

Згідно із п.п. 3.1, 3.3 п. 3 Додатку до Договору ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» поставляє, а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» приймає товар на умовах, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів («Інкотермс») в редакції 2010 року.

ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» зобов'язується поставити товар в повному, погодженому об'ємі.

Датою постачання товару вважається дата оформлення ТТН накладної (ЖД накладної до адреси ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД».

Відповідно до п. 4 Додатку до Договору товар вважається переданим ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» і прийнятим ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД»: а) відносно кількості - за даними ТТН накладних (ЖД накладних); б) відносно якості - згідно з паспортом якості, виданої заводом-виробником.

Згідно із п. 5 Додатку до Договору платежі за товару, поставлений відповідно до цього Додатка, здійснюється на наступних умовах: ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» здійснює 100% оплату вартості партії товару, в дводенний термін з дати виписки рахунку від ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС».

За правилами п. 7 Додатку до Договору, цей Додаток набуває чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін, є невід'ємною частиною Договору №ПЕ/226 від 04.12.2015 року. Усі інші умови, не зачеплені цим Додатком, діють відповідно до Договору поставки нафтопродуктів №ПЕ/226 від 04.12.2015 року.

Так, відповідно до п.п. 11.1 п. 11 Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається пролонгованим ще на один рік, якщо не одна із сторін не заявить письмово про його припинення за 15 днів до закінчення терміну його дії.

На підтвердження фактичного постачання товару позивач як під час перевірки та і до суду надав видаткову накладну від 12.12.2015 року №1465, товарно-транспортну накладну від 12.12.2015 року №Р1465 (Т. І, а.с. 245, 246).

Згідно вказаної товарно-транспортної накладної перевезення товару здійснювалось автомобільним транспортом за рахунок ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» із залученням автоперевізника - ТОВ «ЕКВІСТ-СІМ».

Під час здійснення попередньої оплати товару ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» виписало податкову накладну від 07.12.2015 року №30 (Т. І, а.с. 244), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Одержаний товар позивач використав у своїй господарській діяльності для обслуговування службового транспортного засобу, що перебуває в нього у користуванні на підставі договору від 09.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2652.

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» укладено договір про надання маркетингових послуг від 05.05.2015 року №05/01 (Т. І, а.с. 191-193), за яким ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» доручає, а ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» зобов'язується надати останньому маркетингові послуги за напрямками, що цікавлять ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» і які визначені у цьому Договорі.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 п. 1 Договору об'єктом маркетингових досліджень є: дослідження ринку придбання та збуту м'яса та м'ясної продукції на території України; дослідження ринку придбання та збуту м'яса та м'ясної продукції на території країн СНД та Балтії; вивчення та аналіз тенденції імпорту м'яса та м'ясної продукції з країн Європи та Латинської Америки до України.

Розширені відомості щодо маркетингових послуг визначені сторонами у Завданні, яке є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно із п.п. 3.1 п. 3, п.п. 4.1 п. 4 Договору ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» зобов'язане, зокрема, надати результати досліджень в термін 30 календарних днів з моменту набуття чинності цим Договором; надати результати досліджень з детальним та повним описом усіх питань у відповідності до узгоджених напрямків досліджень; навести в результатах досліджень адреси, приклади розрахунків, схеми та інше.

ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язане, зокрема, прийняти результати досліджень у ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» негайно після отримання письмової заяви про закінчення проведення маркетингових досліджень за цим Договором; виплатити замовнику винагороду, визначену цим Договором.

Відповідно до п.п. 5.3 п. 5 Договору при здачі результатів досліджень сторони складають у 2-х примірниках акт приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2, 6.3 п. 6 Договору ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» за цим Договором виплачує ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» винагороду в розмірі 110 640 грн. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця. Підставою для оплати є договір, рахунок та акт приймання-передачі виконаних робіт.

Підпунктом 9.1 п. 9 визначено, що Договір набуває чинності з момент його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 31.05.2015 року №31/1 (Т. І, а.с. 194).

Під час виконання робіт (надання послуг) та їх оплати ТОВ «ЛЕГІТАЙМ-ГРІН» виписало податкову накладну від 21.05.2015 року №2151 (Т. І, а.с. 195), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, у перевіряємому періоді, між позивачем та ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» укладено договір від 02.04.2015 року №02/04-П (Т. І, а.с. 201-202), за яким ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» надає ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» послуги по пакуванню, затарюванню товару, враховуючи вартість тари, а також супутні послуги, пов'язані із збутом товарів та послуг ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» у порядку та згідно умовам даного Договору.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Договору факт надання відповідних послуг зі сторони ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» буде підтверджуватись актами їх прийому.

Згідно із п.п. 2.2, 2.5 п. 2, п.п. 3.3, 3.4 п. 3 Договору для виконання завдань, передбачених даним Договором, ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» зобов'язаний надавати постійні послуги, а також послуги за усною вимогою ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД». ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» підписує та надає ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» акти приймання наданих послуг.

ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується приймати від ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» послуги, надані їм по дійсному Договору та оплачувати ці послуги.

Відповідно до п.п. 6.2 п. 6 Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2015 року.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 30.04.2015 року №44 (Т. І, а.с. 203).

Під час виконання робіт (надання послуг) та їх оплати ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» виписало податкову накладну від 30.04.2015 року №44 (Т. І, а.с. 204), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується відповідачем, послуги від ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» надавались на об'єкті - складське приміщення (холодильник), що перебуває у позивача в користуванні на підставі договору суборенди від 10.09.2012 року №3, укладеного з ТОВ «Таурус-С».

Необхідність одержання від ТОВ «ФРЕШ ТОРГ» одержання послуг по затаренню та пакуванню товарів позивач обґрунтував метою належного виконання взятих на себе зобов'язань з поставки м'ясних продуктів на користь ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС», постачання якого підтверджується накладною №1 від 04.05.2015 року та товарно-транспортною накладною №1 від 04.05.2015 року (Т. 205, 206).

Також, у перевіряємий період між позивачем та ПП «ОХРОНА ВІХРЬ» укладено договір про надання послуг від 01.09.2015 року №1 (Т. ІІ, а.с. 64-), за яким ПП «ОХРОНА ВІХРЬ» надає ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» послуги по пакуванню, затаренню товару.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Договору факт надання відповідних послуг підтверджується актами приймання-передачі послуг.

Фактичне виконання робіт (надання послуг) за цим договором сторонами оформлено актом здачі-приймання робіт від 15.09.2015 року №1591 (Т. І, а.с. 225).

Під час виконання робіт (надання послуг) та їх оплати ПП «ОХРОНА ВІХРЬ» виписало податкову накладну від 15.09.2015 року №1591 (Т. І, а.с. 226), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, послуги від ПП «ОХРОНА ВІХРЬ» надавались на об'єкті - складське приміщення (холодильник), що перебуває у позивача в користуванні на підставі договору суборенди від 10.09.2012 року №3, укладеного з ТОВ «Таурус-С».

Наявність у перевіряємий період товару на складі, який в тому числі підлягав затаренню та пакуванню, позивач підтвердив видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, специфікацією-замовленням, актом приймання продукції, договором поставки (Т. ІІ, а.с. 27-63, 65).

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» укладено договір купівлі-продажу від 01.09.2015 року №019-1 (Т. І, а.с. 207-208), за яким ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» зобов'язується передати у власність ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД», а ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

У п.п. 2.1 п. 2 Договором сторони вказали відомості про товар, який поставляється, а саме його найменування та кількість: газоспінений поліетилен з металізованою стрічкою 10 мм (НПЕ+Лавсан) - 1 750 кв.м.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 п. 3 Договору ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» зобов'язане передати товар ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» у повному обсязі протягом 5-ти днів з моменту укладання Договору. Вартість доставки товару в місце, вказане ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД», здійснюється за рахунок ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» та включена в ціну продажу товару.

Згідно із п. 4 Договору загальна вартість товару, що продається за цим Договором, складає 56 388 грн., у тому числі ПДВ 9 398 грн. Розрахунок за поставлений товар проводиться протягом 30-ти банківських днів з моменту поставки товару та підписання сторонами накладної. ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» здійснює оплату на розрахунковий рахунок ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ».

Підпунктом 7.1 п. 7 визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами.

Також, найменування товару та його вартість сторони визначили у Додатку №1 до Договору купівлі-продажу від 01.09.2015 року №019-1 (Т. І, а.с. 209).

Фактичне постачання товару позивач як під час перевірки так в суді першої інстанції підтвердив видатковою накладною від 30.09.2015 року №3094 та товарно-транспортною накладною від 30.09.2015 року (Т. І, а.с. 211,212).

Згідно вказаної товарно-транспортної накладної перевезення товару здійснювалось автомобільним транспортом за рахунок ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» із залучення автоперевізника - ОСОБА_6, пунктом розвантажування є м. Кривий Ріг, Нікопольське шоссе, 55.

Під час постачання товару ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» виписало податкову накладну від 30.09.2015 року №3094 (Т. І, а.с. 210), суми ПДВ по якій позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Необхідність придбання у ТОВ «СТОЛИЧНІ ТОВАРИ» товару позивач обґрунтував метою належного виконання взятих на себе зобов'язань з поставки шпали дерев'яної просоченої.

Доставка товару здійснена у м. Кривий Ріг за місцем завантаження товару на експорт (Т. І, а.с. 213-214).

Однак, контролюючий орган не врахував надані до перевірки документи, дійшов висновку за ними неможливо встановити фактичне виконання робіт, надання послуг і постачання товару, обґрунтованість понесення позивачем витрат та формування податкового кредиту, дійшов висновку про завищення позивачем за цими операціями витрат у сумі 562 884 грн. та податкового кредиту у сумі 112 596 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитись з доводами контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток за результатом цих операцій та вважає вірним висновок суду першої інстанції, що за наданими позивачем первинними документами можливо встановити зміст операцій, їх обсяги, оплату, фактичне постачання товару/послуг, їх використання у власній господарській діяльності.

На момент надання послуг, постачання товару, складання первинних документів, податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість, є діючими підприємствами, відомості про припинення їх реєстрації як юридичних осіб та відсутність за місцезнаходженням у встановленому законом порядку не вносились.

Як вбачається з акту перевірки всі первинні документи щодо операцій із вищезазначеними контрагентами позивачем надавались у повному обсязі, тобто були об'єктом дослідження правильності формування підприємством податкового кредиту та витрат за цими операціями.

Проте податковий орган не провів належного аналізу первинних та бухгалтерських документів щодо результатів господарських операцій, у зв'язку із чим дійшов формального висновку про порушення позивачем правил оподаткування.

При цьому, податковим органом як при вирішенні справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не наведено обґрунтованих доводів тому та не підтверджено належними доказами того, що правочини позивачем вчинено з метою безпідставного формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

На думку колегії суддів, зазначені обставини беззаперечно свідчать, що збільшення позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість, по податку на прибуток, зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість відбулось необґрунтовано, без проведення аналізу господарських операцій на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Враховуючи викладене, оскільки операції позивача з його контрагентами підтверджуються первинними та бухгалтерськими документами, висновки акту перевірки про порушення позивачем правил оподаткування, формування податкового кредиту та витрат не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції із дослідженням первинних документів надано належну оцінку необґрунтованим доводам податкового органу про безтоварність операцій з контрагентами та вірно зроблено висновок про безпідставність нарахування позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість, податку на прибуток та зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість згідно оскаржуваних рішень.

За таких обставин, збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 101 319,5 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 55 748,12 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.12.2015 року №, а також збільшення зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 98 859 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49 429,5 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.12.2015 року № і зменшення позивачу від'ємного значення по податку на додану вартість у сумі 6 213 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.12.2015 року № відбулось необґрунтовано, не у відповідності до норм податкового законодавства, що є безумовною підставою для скасування рішень контролюючого органу в цих частинах.

Також, як встановлено під час перевірки, 17.08.2015 року між ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» та ДП «ЗАЛІЗНИЧНА ДОРОГА МОЛДОВИ» (IS «CAILEA FERATA DIN MOLDOVA») укладено контракт №1403/IV/2015 (Т. І, а.с. 126-129), відповідно до умов якого ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» зобов'язується поставити ДП «ЗАЛІЗНИЧНА ДОРОГА МОЛДОВИ» дерев'яну шпальну продукцію у відповідності до ГОСТ 78-2004, ГОСТ 8816-2003.

Відповідно до п. 2.4 зазначеного контракту оплата за товар проводиться шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту прийому товару покупцем. Валютою платежу є долари США. Товар поставляється на умовах Інкотермс 2010: DAP - Республіка Молдова, станція м. Окниця.

На виконання вимог контракту та відповідно до узгодженого сторонами рахунку-фактури (Invoice) №1 від 09.11.2015 року 16.11.2015 року (Т. І, а.с. 131) позивач здійснив поставку партії товару на загальну суму 9027,00 доларів США, що підтверджується митною декларацією №110050004/2016/004560 від 17.11.2015 року (Т. І, а.с. 213-214), однак ДП «ЗАЛІЗНИЧНА ДОРОГА МОЛДОВИ» не здійснило розрахунки за поставлений товар у встановлені контрактом строки.

15.03.2016 року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» повідомило Роздільнянську ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про порушення ТОВ «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними операціями при виконанні контракту №1403/IV/2015 від 17.08.2015 року.

15.12.2016 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № про нарахування пені і штрафу за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті за Контрактом за період з 16.02.2016 року по 29.07.2016 року та неподання декларацій про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту та знаходяться за межами України станом на 01.04.2015 року, 01.07.2016 року, 01.10.2016 року, всього на суму 119 832,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, згідно із п. 1 Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» №581 від 03.09.2015 року (яка була прийнята у період спірних правовідносин) розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Разом з цим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, установлює та визначає Декрет Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно із п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції), зокрема, за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Так, згідно із п. 2.7 ст. 2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Національного банку України від 08.02.2000 року №49, за невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою відповідальність, а саме за порушення строків декларування - у вигляді накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Також, згідно із п. 3.1 ст. 3 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Національного банку України від 08.02.2000 року №49, санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Разом з цим, відповідно до п.п. 2, 3 Наказу Мінфіну України «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами» від 25.12.1995 року №207 декларування валютних цінностей, доходів і майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності в установленій формі в регіональних відділення НБУ і державних податкових інспекціях за місцезнаходженням суб'єктів підприємницької діяльності.

Встановлено, що обов'язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності, починаючи з підсумків за 1995 рік, а спільними підприємствами з іноземними інвестиціями - щоквартально до 20 числа наступного місяця за звітним кварталом і у терміни, встановлені для подання річної звітності, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік.

Таким чином, оскільки позивач допустив порушення термінів розрахунків в іноземній валюті за Контрактом за період з 16.02.2016 року по 29.07.2016 року та не подав декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту і знаходяться за межами України, станом на 01.04.2015 року, 01.07.2016 року, 01.10.2016 року, колегія суддів вважає вірним висновок контролюючого органу, що зазначені обставини свідчать про порушення підприємством вимог законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та порядку декларування майна, що знаходиться за межами України.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами; адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

При цьому, згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як вбачається з акту перевірки, юридичними фактами, що зумовили реалізацію норм права, стали порушення суб'єкта господарювання у сфері валютного регулювання під час господарської діяльності в частині порядку, строків та умов здійснення валютних операцій, а також звітування про наявність майна, цінностей за межами України.

За недотримання цих правил встановлена фінансова відповідальність, до якої було притягнуто позивача.

Зміст конкретних обставин і зумовлене правозастосування дає підстави вважати, що порушення ст. 1 Закону №185/94-ВР та ст. 9 Декрету №15-93, згідно яких винесено податкове повідомлення-рішення є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, на які розповсюджуються повноваження відповідача щодо контролю справляння та стягнення, а отже в силу ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу України на них не розповсюджується шестимісячний строк щодо притягнення особи до відповідальності.

З наведеного випливає, що суд першої інстанції неправильно з'ясував характер і правову природу порушень, виявлених у господарській діяльності позивача, неправильно визначив форму і вид юридичної відповідальності та помилково поширив на ці порушення строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачені ст. 250 Господарського кодексу України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, у разі порушень суб'єктом господарювання у сфері валютного регулювання під час господарської діяльності в частині порядку, строків та умов здійснення валютних операцій, а також звітування про наявність майна, цінностей за межами України, контролюючий орган має прийняти конкретне рішення відносно кожного виявленого порушення.

Колегія суддів враховує, що згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно в ході розгляду спору може бути, як підтверджено дійсність сум, визначених платнику податків таким податковим повідомленням-рішенням, так і встановлено незаконність рішення суб'єкта владних повноважень.

Наслідком встановлення судом відповідності чи невідповідності рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта законним або протиправним, при умові, якщо є можливість ідентифікувати, виокремити та назвати таку невідповідність чи відповідність.

Однак, враховуючи факт недотримання контролюючим органом порядку прийняття рішення у межах своєї компетенції стосовно пені та санкцій, враховуючи неможливість ідентифікувати, виокремити застосовані пеню та санкції, у зв'язку із чим - перевірити правильність їх застосування, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від № від 15.12.2016 року винесено з порушенням вимог податкового законодавства, а зазначене свідчить про наявність підстав для скасування рішення контролюючого органу.

Колегія суддів також враховує, що відповідачем не надано на вимогу суду апеляційної інстанції відповідні обґрунтовані розрахунки податкових зобов'язань оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в розрізі кожного виявленого порушення, з посиланням на розмір зобов'язань і штрафних санкцій за таке порушення, а також обґрунтований розрахунок по нарахуванню пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з цим, згідно із ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі була протиправність податкових повідомлень-рішень Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2016 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені у сумі 119 832,97 грн., № про збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 121 673 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 60 836,5 грн., № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 98 859 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49 429,5 грн., № про зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість у сумі 6 213 грн.

Таким чином, розмір майнових вимог у цій справі дорівнює сумі 456 843,97 грн., що складає 100% розміру задоволених вимог.

Разом з цим, позовні вимоги були задоволені шляхом скасування оскаржуваних рішень контролюючого органу на загальну суму 431 402,09 грн., що складає 94,43% розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, оскільки судове рішення у цій справі ухвалене шляхом часткового задоволення позову, колегія суддів вважає, що позивачу мають бути присуджені здійснені ним документально підтверджені судові витрати відповідно до частини задоволених вимог, а саме у сумі 6 852,66 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 101 319,5 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 55 748,12 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2015 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2015 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 15.12.2016 року №.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТФ СТІЛ-ТРЕЙД» () судові витрати у сумі 6 852 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят дві) грн. 66 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 вересня 2017 року.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк