Справа № 826/6440/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2017 року № 826/6440/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал»
до третя особа Члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ястреба Дениса Анатолійовича, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ОСОБА_2
провизнання протиправними дій,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ястреба Дениса Анатолійовича (далі по тексту - відповідач-1) та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі по тексту - відповідач-2), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними дії відповідача-1.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача - 1 щодо ознайомлення ОСОБА_2 з інформацією, яка, на думку позивача містить комерційну таємницю.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано повністю.

Представник відповідача - 2 та відповідач - 1 проти задоволення позовних вимог заперечили з тих підстав, що документи, з якими ознайомлено ОСОБА_2, не містили комерційної таємниці.

Третя особа проти задоволення позовних вимог заперечила.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (Управитель), як Управитель ФФБ виду А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське» та ОСОБА_2 (Довіритель) 03.08.2007р. укладено Договір №03-08/2007-22 про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно якого Довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», затверджених Директором Управителя (наказ №12 від 14.06.2007р.), дає згоду на участь у управлінні з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя з управління цими коштами, а Управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФБ та цим Договором.

17 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі -Комісія) з заявою вх. №2443 про ознаки правопорушення на ринку фінансових послуг (залучення коштів для фінансування будівництва житла) ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал».

30 червня 2016 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі заяви ОСОБА_2 від 17.06.2016р., звернулась до ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» з вимогою №4094/16-8 щодо надання інформації та документів.

Листом від 14.07.2016р. №57 ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» надано витребовувані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг документи усього на 145 арк.

05 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся у порядку статті 18 Закону України «Про звернення громадян» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з заявою про ознайомлення з матеріалами перевірки заяви про ознаки правопорушення на ринку фінансових послуг (залучення коштів для фінансування будівництва житла) від 17.06.2016р.

Листом від 15.12.2016р. №8097/14-12 членом Комісії Ястребом Д. надано ОСОБА_2 копії документів на 145 арк. для ознайомлення.

Згідно з розпискою від 04.01.2017р. ОСОБА_2 з матеріалами справи ознайомлено, необхідні 50 арк. копій отримав.

Не погоджуючись з діями відповідача - 1 щодо ознайомлення ОСОБА_2 з матеріалами, які, на його думку, містять комерційну таємницю, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Відповідно п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президент України від 23.11.2011 року №1070/2011 передбачено, що Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює нагляд та регулювання діяльності управителів фондів фінансування будівництва; проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ; у разі порушення законодавства про фінансові послуги накладає адміністративні стягнення за правопорушення та застосовує відповідно до закону заходи впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів.

Згідно з статтею 24 Закону України від 19.06.2003, № 978-IV "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" нагляд та регулювання діяльності управителів ФФБ здійснюють національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національний банк України у межах своїх повноважень.

Метою нагляду та регулювання діяльності управителя ФФБ є контроль за дотриманням управителем ФФБ вимог цього Закону та інших актів законодавства, а також дотримання управителем ФФБ прийнятих на себе за договорами про участь у ФФБ зобов'язань.

Основними напрямами нагляду та регулювання діяльності управителя ФФБ є:

контроль за відповідністю Правил ФФБ та умов договорів про участь у ФФБ вимогам законодавства;

контроль за дотриманням управителем обмежень, встановлених законом та Правилами ФФБ;

виконання зобов'язань управителем ФФБ щодо включення довірителів до переліку, який управитель надає забудовнику для передачі об'єктів інвестування у власність довірителям;

виконання управителем ФФБ зобов'язань щодо повернення коштів довірителям на їх вимогу та відповідності розміру сум коштів, що виплачуються довірителю, вимогам цього Закону.

У той же час, відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про звернення громадян» законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 05.12.2016р. звернувся у порядку статті 18 Закону України «Про звернення громадян» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з заявою про ознайомлення з матеріалами перевірки його заяви про ознаки правопорушення на ринку фінансових послуг (залучення коштів для фінансування будівництва житла) від 17.06.2016р.

Листом від 15.12.2016р. №8097/14-12 членом Комісії Ястребом Д. надано ОСОБА_2 копії документів на 145 арк. для ознайомлення.

Згідно з розпискою від 04.01.2017р. ОСОБА_2 з матеріалами справи ознайомлено, необхідні 50 арк. копій отримано.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Визначення понять та встановлення меж відповідальності за неправомірне розголошення, збирання або використання комерційної таємниці, її охорона передбачено статтями 16, 17, 18, 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», статтями 36, 37 Господарського кодексу України, статтями 505, 506, 507 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без дозволу особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до законодавства України становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у зв'язку з виконанням відповідних обов'язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб'єкту господарювання.

Згідно з частиною першою статті 36 Господарського кодексу України відомості, пов'язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб'єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб'єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб'єктом господарювання відповідно до закону.

Частиною третьою статті 36 Господарського кодексу України визначено, що розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без згоди особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до закону становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені у встановленому порядку або стали відомі у зв'язку з виконанням службових обов'язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб'єкту господарювання.

Відповідно до частини п'ятої статті 36 Господарського кодексу України неправомірним використанням комерційної таємниці є впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення підприємницької діяльності без дозволу уповноваженої на те особи неправомірно здобутих відомостей, що становлять відповідно до закону комерційну таємницю.

Статтею 162 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкт господарювання, що є володільцем технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами, за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв'язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а володілець інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності.

Строк правової охорони комерційної таємниці обмежується часом дії сукупності зазначених у частині першій цієї статті умов.

Особа, яка протиправно використовує комерційну інформацію, що належить суб'єкту господарювання, зобов'язана відшкодувати завдані йому такими діями збитки відповідно до закону. Особа, яка самостійно і добросовісно одержала інформацію, що є комерційною таємницею, має право використовувати цю інформацію на свій розсуд.

До відносин, пов'язаних з комерційною таємницею, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України та інших законів.

Відповідно до статті 505 Цивільного кодексу України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Крім того, статтею 506 Цивільного кодексу України передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на комерційну таємницю є: 1) право на використання комерційної таємниці; 2) виключне право дозволяти використання комерційної таємниці; 3) виключне право перешкоджати неправомірному розголошенню, збиранню або використанню комерційної таємниці; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на комерційну таємницю належать особі, яка правомірно визначила інформацію комерційною таємницею, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 508 Цивільного кодексу України строк чинності права інтелектуальної власності на комерційну таємницю обмежується строком існування сукупності ознак комерційної таємниці, встановлених частиною першою статті 505 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства України, суд зазначає, що якщо суб'єкт господарювання має намір скористатися своїм правом на комерційну таємницю, то він повинен спланувати й організувати дії правового характеру, що означає внесення відповідних положень до установчих документів, передбачити право підприємства відносити інформацію, що йому належить до комерційної таємниці та право приймати внутрішні документи, якими визначається склад, обсяг та порядок захисту інформації, що є конфіденційною або комерційною таємницею, внутрішню документацію, згідно з якою визначається порядок надання інформації, що віднесена до комерційної таємниці на вимогу, зокрема органів контролю у випадку наявності у них повноважень, встановлених законом. Цим самим суб'єкт господарювання юридично закріплює своє право перешкоджати розголошенню інформації, яка становить його комерційну таємницю та вживає належних заходів до охорони її конфіденційності і збереження її секретності.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем - 1 не надано ОСОБА_2 для ознайомлення документи ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал», які містять комерційну таємницю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем - 1 неодноразово відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його заяв та запитів на доступ до публічної інформації про надання документів ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» для ознайомлення, які містять комерційну таємницю.

Крім того, суд зазначає, що документи, з якими 04.01.2017р. знайомився ОСОБА_2 не містили комерційної таємниці.

ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» не було попереджено про те, що такі документи мають комерційну таємницю (лист ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» від 14.07.2016р. №57).

У той же час, у судовому засіданні, представником позивача повідомилено суд, що підприємство не зазнало шкоди внаслідок дій члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ястреба Д.А. та/або втрат немайнового характеру після ознайомлення ОСОБА_2 з такими документами.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук