Справа № 820/2186/17
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/2186/17

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року

у справі № 820/2186/17

за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до приватної фірми "Гамма-5"

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до приватної фірми "Гамма-5", в якому просив стягнути з відповідача на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, в сумі 174925,44 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача, в якій він, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що на підприємство покладається обовязок по створеню, виділенню та самостійному працевлаштуванню інвалідів.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та згідно з формою 10-ПІ "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2016 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2016 році становила - 577 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, якім відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 14, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" – 23.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 174925,44 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Таким чином, як вірно вказано судами, на підприємство хоча і не покладається обов'язок працевлаштовувати інвалідів, але покладається обов'язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. Господарсько-правова відповідальність, в такому випадку, настає саме за недотримання законодавчих вимог щодо незабезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу.

Ч. 3 ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Разом з цим, підприємство несе обов'язок повідомляти уповноважені органи про наявність місць для такого працевлаштування, яким у цьому випадку є відповідні державні служби зайнятості.

Так, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено форму звітності № 3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” та Порядок подання такої форми звітності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом 2016 року відповідачем до Харківського міського центру зайнятості подавалася звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою № 3-ПН. Дана звітність подавалася підприємством за: січень 2016 року, де міститься інформація про наявність 10 вакантних місць фармацевта та 10 вакантних місць провізора, інвалідів; лютий 2016 року, де міститься інформація про наявність 10 вакантних місць фармацевта та 10 вакантних місць провізора, інвалідів; березень 2016 року, де міститься інформація про наявність 10 вакантних місць фармацевта та 10 вакантних місць провізора, інвалідів; квітень 2016 року, де міститься інформація про наявність 12 вакантних місць фармацевта та 12 вакантних місць провізора, інвалідів; травень 2016 року, де міститься інформація про наявність 13 вакантних місць фармацевта та 13 вакантних місць провізора, інвалідів; червень 2016 року, де міститься інформація про наявність 15 вакантних місць фармацевта та 15 вакантних місць провізора, інвалідів; липень 2016 року, де міститься інформація про наявність 17 вакантних місць фармацевта та 17 вакантних місць провізора, інвалідів; серпень 2016 року, де міститься інформація про наявність 17 вакантних місць фармацевта та 17 вакантних місць провізора, інвалідів; вересень 2016 року, де міститься інформація про наявність 18 вакантних місць фармацевта та 18 вакантних місць провізора, інвалідів; жовтень 2016 року, де міститься інформація про наявність 20 вакантних місць фармацевта та 20 вакантних місць провізора, інвалідів; листопад 2016 року, де міститься інформація про наявність 22 вакантних місць фармацевта та 22 вакантних місць провізора, інвалідів; грудень 2016 року, де міститься інформація про наявність 23 вакантних місць фармацевта та 23 вакантних місць провізора, інвалідів. У всіх вказаних звітах відповідачем зазначалося про наявність вакансії фармацевта, та про можливість працевлаштування на вказану посаду інваліда та вакантних місць провізора.

Згідно з відповіді Харківського міського центру зайнятості від 06 квітня 2017 року № ХМЦЗ-03-4443 на запит Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів повідомлено, що відповідач своєчасно подавав у 2016 році звіти за формою № 3-ПН про наявність вільних робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю до Харківського міського центру зайнятості, протягом 2016 року інваліди на підприємстві не були працевлаштовані та відмов цього підприємства у працевлаштуванні інвалідів не було.

Таким чином, відповідач належним чином інформував Харківський міський центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

В свою чергу, Харківським міським центром зайнятості, на який покладено обов'язок здійснювати пошук інвалідів для працевлаштування на створені робочі місця, протягом 2016 року не було направлено жодного інваліда за спеціальностями, в яких мав потребу відповідач, для працевлаштування.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що відповідач у 2016 році здійснив всі передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та вжив заходів щодо інформування належного органу про наявну можливість працевлаштування в нього інвалідів, а тому позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги про стягнення суми адміністративних господарських санкцій.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв’язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі № 820/2186/17 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед