Справа № 715/342/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 715/342/17

Головуючий у 1-й інстанції: Цуренко В.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

06 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування та його скасування,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, за участю третьої особи - ОСОБА_5, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Йорданештської сільської ради №85-10/2016 від 22.09.2016 року «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Йорданештської сільської ради ОСОБА_5».

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача та третьої особи заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 85-10/2016 від 22.09.2016 року надано дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га в межах населеного пункту с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області.

Водночас, рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №86-10/2016 від 22.09.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про надання дозволу на складання проекту відведення на земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2375 га в межах населеного пункту с. Йорданешти.

ОСОБА_4 вважаючи вказані дії незаконними та такими, що порушують його права звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

В силу вимог ст. 67 ЗК України розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара.

Згідно ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановленні землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (ні місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992р. встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

14.03.1994 року згідно протоколу №2 засідання виконкому народних депутатів Карапчіївської сільської ради прийнято рішення №2/1 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян сіл Карапчіїв та Підлісне», яким передано у власність ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю с. Підлісне (с. Йорданешти) Глибоцького району Чернівецької області присадибну ділянку в розмірі 0,46 га.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується довідкою №158 від 01.02.2017 року, виданою виконавчим комітетом Йорданештської сільської ради.

На підставі договору дарування житлового будинку від 23.10.2007 року серії ВКВ №856337, який зареєстрований в реєстрі за №7278 у ОСОБА_4 виникло право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 37 кв. м., житловою площею 15,3 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням Йорданештської сільської ради №45-7/2016 від 17.05.2016 року затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості по безоплатній передачі у власність земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та надано її останньому у власність.

Згідно погосподарських книг, за батьком позивача - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 обліковувалось з 1990 по 1996 роки 0,50 га землі; з 1997 по 2000 роки -0,06 та для обслуговування житлового будинку і 0,44 га під ріллю (сільське господарство); в 2001 році - 0,25 га для обслуговування житлового будинку і 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства; з 2002 по 2010 роки - 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і 0,44 га для ведення особистого селянського господарства. Також підтверджено, що господарство відносилось до категорії колгоспних дворів і позивач не був членом колгоспного двору. Проте, членом колгоспного двору був батько третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_7, а тому за життя отримав право на частку даного колгоспного двору, у тому числі - на земельну ділянку, яка після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 відноситься до складу спадкового майна.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта в тій частині, що останній отримав у спадщину право користування спірною земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_4 не проживав на час смерті із спадкодавцем та не звернувся до нотаріальної контори протягом встановленого законодавством шестимісячного терміну для прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

За приписами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами ст.122 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апелянта про протиправність рішення Йорданештської сільської ради №85-10/2016 від 22.09.2016 року «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Йорданештської сільської ради ОСОБА_5» безпідставними, оскільки ОСОБА_5 звернувся до суб'єкта владних повноважень із заявою від 04.08.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, таким чином скориставшись правом на виготовлення технічної документації.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта щодо виникнення права на земельну ділянку у зв'язку із сплатою ОСОБА_4 за спірну ділянку земельного податку, оскільки у батька позивача - ОСОБА_6 відсутнє належно оформлене і зареєстроване право власності на дану земельну ділянку, та не надане право власності чи користування і позивачу.

Зважаючи на викладене, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність задоволення позовних вимог, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні чинним законодавством України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 вересня 2017 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.