Справа № 826/22386/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Камінь-Каширського відділення Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області, Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області, третя особа Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вресні 2015 року, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Камінь-Каширського відділення Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 року № 000470304.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розрахунок сум акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів здійснювався відповідно до податкового законодавства. При цьому вартість підакцизних товарів отриманих від здійснення оптової торгівлі не підлягають оподаткуванню акцизним податком, оскільки останні були реалізовані з метою їх подальшого комерційного використання покупцем у своїй господарській діяльності.

Також, позивач звертає увагу на те, що сума штрафних санкцій визначена у розмірі 50% від суми нарахованого податку, тобто у зв'язку з повторністю порушення протягом 1095 пов'язаного зі сплатою вказаного податку. При цьому, позивач зазначає, що на даний час відсутні обставини наявності узгоджених податкових зобов'язань за іншими податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим нарахування штрафних санкцій у такому розмірі не відповідає вимогам п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 року № 000470304, прийняте Ратнівською об'єднаною державною податковою інспекцією (Камінь-Каширське відділення) ГУ ДФС України у Волинській області.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Ковельською об'єднаною Державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що за результатами здійснення господарської діяльності ПАТ «Укрнафта» 20.05.2015 року подано до Камінь - Каширського відділення Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області Декларацію з акцизного податку разом із додатком № 6 (розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) за квітень 2015 року. Місцезнаходження пункту продажу - АЗС 02/012, м. Камінь - Каширський, вул. Ковельська, 99.

У графі 4 розрахунку суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, позивачем задекларована вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані у роздрібній торгівельній мережі для комерційного використання (на АЗС): бензини моторні - 118 582,33 грн., інші нафтопродукти - 224 008,46 грн.

Розрахунок загальної суми податкових зобов'язань з акцизного податку за ставкою 5% здійснювався без врахування вказаних вище сум.

27.05.2015 року Камінь - Каширським відділенням Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності декларації з акцизного податку ПАТ «Укрнафта» за квітень 2015 року, за результатом якої складено акт № 217/15/00135390 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ст.213, ст.214, пп.215.3.4 ст.215, ст.216 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №14 від 23.01.2015 «Про затвердження форми декларації акцизного податку, Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку», що призвело до заниження акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету за квітень 2015 року в сумі 17 129, 60 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 року № 000470304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 25 695,00 грн. (за основним платежем 17 130,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 8 565,00 грн.).

Позивачем вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Волинській області та Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг рішення контролюючого органу залишене без змін, а скарги - без задоволення.

Позивач вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним та винесеним із порушенням норм податкового законодавства звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями пп. 14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до пп.14.1.212. п.14.1 ст.14 ПК України операціями з реалізації підакцизних товарів (продукції) є будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Абзац 2 наведеного підпункту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надає тлумачення поняттю «реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів», якою є продаж алкогольних напоїв, тютюнових виробів, нафтопродуктів, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Тобто, операції з реалізації підакцизних товарів є такими, що передбачають: їх відвантаження на підставі цивільно-правових (господарських) договорів (купівлі-продажу, міни, поставки та інших, на підставі яких відбувається перехід права власності або без такого, за плату (компенсацію) або без неї, тощо), та продаж підакцизних товарів громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання у роздріб.

Фактично в другому випадку йдеться про роздрібну торгівлю підакцизними товарами громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого, некомерційного використання.

Визначення поняття роздрібної торгівлі наводиться в ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» де зазначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо, громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Тобто, ознаки роздрібної торгівлі, що наведені в Законі є аналогічними ознакам реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів наведеним у пп. 14.1.212. п. 14.1. ст. 14 ПК України.

При реалізації ПАТ «Укрнафта» підакцизних товарів (нафтопродуктів) через власну мережу автозаправних станцій юридичним особам, шляхом відвантаження (передачі) відповідної кількості пального особам (представникам), які діють від імені та в інтересах саме цих юридичних осіб реалізації у роздріб не відбувається.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ж до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Тобто, у сукупності з положеннями пп. 14.1.212. п. 14.1. ст. 14 ПК України та ст. 698 ЦК України, можна дійти висновку, що у відносинах з роздрібної реалізації товарів має місце конкретна мета продажу товару - його кінцеве використання споживачем (покупцем) в особистих цілях, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю (особисте некомерційне використання).

Натомість у відносинах поставки, у т.ч. за договором купівлі-продажу (не роздрібного) метою продажу є використання товару покупцем саме у підприємницькій діяльності або в інших комерційних цілях, не пов'язаних з особистим використанням.

ПАТ «Укрнафта» з метою доведення факту, що роздрібна реалізація нафтопродуктів через власну мережу АЗС в даному випадку не відбувається, звертало увагу суду на те, що 01.11.2004 року між ПАТ «Укрнафта» (постачальник) та ТОВ ПТФ «Авіас» (покупець) укладено договір поставки № 26/134ІВ-АЗС. Згідно з предметом коментованого договору, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити паливно-мастильні матеріали (бензини та дизельне паливо) на умовах EXW1 АЗС.

Таким чином, при реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС юридичним особам в межах укладених договорів (крім договорів роздрібної купівлі-продажу) відбувається відвантаження (продаж) нафтопродуктів представникам юридичних осіб (фізичним особам), для подальшого використання таких нафтопродуктів для комерційної діяльності юридичних осіб (покупців).

За таких умов реалізація підакцизних товарів у роздріб в розумінні приписів пп. 14.1.212. п. 14.1. ст. 14 ПК України не відбувається, оскільки нафтопродукти не придбаваються з метою їх використання громадянином або іншим кінцевим споживачем в особистих некомерційних цілях, а придбаваються з метою їх використання саме у комерційній діяльності юридичної особи.

На підтвердження того факту, що в даному випадку ПАТ «Укрнафта» здійснювало реалізацію нафтопродуктів не громадянам та споживачам, а саме суб'єктам господарювання для їх комерційного використання, Позивач наводив суду розрахунки, що підтверджуються відповідними документами, копії яких були додані до позовної заяви (копії Z-звітів, копія реєстру податкових накладних по АЗС за квітень 2015 року, копії додатку до декларації акцизного податку та детальний розрахунок вартості реалізованих підакцизних товарів за відповідний період).

Водночас згідно з п. 2 Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку затверджено наказом Міністерства фінансів України № 14 від 23.01.2015 року заповнення додатку 6 до декларації акцизного податку здійснюється наступним чином: у графі 3 - вказується загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків, у графі 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, а у графі 5 - вартість підакцизних товарів до оподаткування, що визначається шляхом віднімання показників графи 3 та графи 4 цього розрахунку, у графі 6 - ставка податку %, у графі 7 - сума податкового зобов'язання, що підлягає сплаті (гр. 5 х гр. 6).

Отже, сума податкового зобов'язання, що підлягає сплаті до бюджету, грн. (гр.7) визначається шляхом множення вартості підакцизних товарів до оподаткування (гр.5) на ставку податку 5% (гр.6).

Так, ПАТ «Укрнафта» відповідно до вищезгаданого Порядку заповнило додаток 6 до декларації, вказавши в графі 3 загальну вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків, а у графі 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання (копії додатку № 6 та декларації акцизного податку додаються).

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не наводить доказів, які підтверджують доводи про те, що придбані підакцизні товари використовувались не у комерційній діяльності, як наслідок - висновки відповідача щодо порушення ПАТ «Укрнафта» податкового законодавства та, як зазначено в Акті перевірки, Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку №14 від 23.01.2015 року, є хибними та не заслуговують на увагу.

Щодо порядку відпуску нафтопродуктів позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Порядок відпуску нафтопродуктів на АЗС врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція №281).

Пунктом 10.3 Інструкції № 281 передбачено, що відпуск нафтопродуктів здійснюється: за готівку, за відомостями, за талонами та за платіжними картками.

Пунктом 216.9 ст. 216 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що відпуск нафтопродуктів таким способом як по довірчим документам - паливним карткам, скретч-карткам не підпадає під регулювання нормам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Інструкції № 281, що спростовує висновки відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Щодо посилання відповідача на те, що Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами від 20.12.1997 року № 1442 (далі - Правила № 1442), встановлено, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Правил № 1442, ці правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами, розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

З аналізу наведеного вбачається, що Правила № 1442 регулюють порядок саме роздрібної торгівлі нафтопродуктами та не регулюють правовідносин з оптового продажу, а з огляду на те, що на АЗС ПАТ «Укрнафта» в даному випадку реалізація нафтопродуктів в роздріб не відбувається - посилання Відповідача на норми відповідних Правил є безпідставними.

Більш того, зміст коментованих Правил № 1442 вказує на те, що здійснення роздрібного продажу нафтопродуктів через мережу АЗС не позбавляє права здійснювати оптовий продаж нафтопродуктів для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що операції з продажу нафтопродуктів на АЗС з подальшим використанням таких підакцизних товарів у господарській (комерційній) діяльності суб'єктами господарювання не є об'єктом оподаткування акцизним податком, передбаченим п. п.213.1.9п.213.1ст.213 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду україни від від 14.06.2017 р. у справі К/800/34589/16, від 07.06.2017 р. у справі К/800/35162/16, від 29.03.2017 р. у справі К/800/16854/16, від 07.03.2017 року у справі К/800/15982/16, від 25.01.2017 року у справі К/800/15686/16, від 20.12.2016 року у справі К/800/27450/16, від 16.11.2016 року у справі К/800/10660/16, від 15.09.2016 року у справі К/800/21337/16, від 19.07.2016 року у справі К/800/7209/16.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення п. 212.1.11 ст. 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

При цьому п.14.1.212 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до п. 213.1.9 п. 213.1, пп. 214.1.4 п. 214.1 ст.214 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів; базою оподаткування є вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі.

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (п. 216.9 ст. 216 ПК України).

Суть цих норм зводиться до того, що оподаткуванню акцизним податком підлягають операції саме з роздрібного продажу підакцизних товарів споживачам для їх особистого некомерційного використання.

У операціях з реалізації нафтопродуктів юридичним особам через мережу АЗС відсутні такі елементи акцизного податку як: платник податку (оскільки ПАТ «Укрнафта» не може бути кваліфіковане як суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі при продажу нафтопродуктів юридичним особам), об'єкт оподаткування та база оподаткування, що унеможливлює віднесення до бази оподаткування акцизним податком вартості нафтопродуктів, що реалізуються таким суб'єктам для їх комерційних цілей.

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві й надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання у сфері роздрібної й оптової торгівлі із надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння й використовування.

Згідно з п.1 ст. 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

Аналіз наведених законодавчих норм та понять дозволяє дійти висновку, що операція з реалізації суб'єктом господарювання підакцизних товарів є об'єктом оподаткування акцизним збором в розумінні пп.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України, якщо суб'єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

При цьому, формою податкової декларації (Додаток № 6) затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14 передбачено декларування вартості реалізації товарів для комерційного використання.

Порядок здійснення господарської комерційної діяльності (підприємництва) регламентується нормами Господарського кодексу України.

Відповідно до положень ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, з наведеного вбачається, що комерційне використання може передбачати не лише придбання певною особою підакцизних товарів, визначених пп.215.3.4 п.215.3 ст. 215 Податкового кодексу України, з метою подальшої реалізації, але й придбання для використання їх у господарській діяльності визначеного суб'єкта підприємництва з метою, крім іншого, отримання прибутку.

Щодо посилання відповідача на пп.4.5 п.4 ДСТУ 4303:2004, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пп.4.5 п.4 ДСТУ 4303:2004, визначено поняття «оптова торгівля» - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю, або для виробничого споживання та надання пов'язаних із цим послуг.

Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (п.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.3 ст.265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб'єкти господарської діяльності.

Відпуск підакцизних товарів суб'єктами господарювання за попередніми договорами поставки узгоджується з приписами абз.1 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, якою встановлено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, при наявності договорів поставок з суб'єктами господарювання з оплатою постачання в безготівковому порядку або у готівковому порядку через касу підприємства та подальшим отриманням пального на АЗС з використанням спеціальних жетонів, чеків тощо, законодавчо обґрунтованих підстав для оподаткування таких продажів акцизним податком у роздрібній торгівельній мережі не виникає.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено договір поставки від 01.11.2004 року №26-1341в-АЗС на поставку пального на умовах EXW через АЗС. Також, позивачем з ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено додаткову угоду від 01.07.2013 року до вказаного договору, відповідно до якої товар поставляється покупцю по паливним карткам та скетч-карткам.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців одним із видів діяльності ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» є роздрібна торгівля пальним (основний).

У перевіряємий період позивачем було реалізовано ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» по актами приймання-передачі підакцизних товарів для комерційного використання на суму 235 605,95 грн., що не заперечується відповідачем 1.

Крім того, до матеріалів справи залучено реєстр податкових накладних, які видані за операціями з поставки нафтопродуктів іншим суб'єктам підприємницької діяльності на загальну суму 106 984,84 грн., а також фіскальний звіт за результатами діяльності позивача протягом квітня 2015 року. Відомості з наведеного реєстру відповідачем не спростовані, а також не доведено придбання нафтопродуктів вказаними суб'єктами господарювання без мети їх використання у своїй підприємницькій діяльності.

Враховуючи, що позивачем у перевіряємий період провадились операції, серед іншого, з реалізації пального для комерційного призначення суб'єктам господарської діяльності, що відображено у додатку 6 до декларації з акцизного податку за квітень 2015 року, висновок податкового органу про порушення ПАТ «Укрнафта» ст.213, 214, пп.215.3.4 ст.215, ст.216 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що вказує на протиправність прийнятого на його підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відносно доводів позивача щодо протиправності нарахування штрафних санкцій, слід зазначити, що в силу наведених вище висновків суду про відсутність у позивача податкового обов'язку в контексті спірних правовідносин, відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій. Крім того, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на позивача накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання .

Проте, податковим органом не надано жодного доказу на підтвердження того, що податкове зобов'язання з акцизного податку визначено податковим органом повторно, а відтак не доведено і правомірності нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% від суми податкового зобов'язання.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що наведені вище обставини свідчать про протиправність дій контролюючого органу, а тому спірне податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 року № 000470304 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 28 липня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.