Справа № 817/512/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дорошенко Н.О.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"06" вересня 2017 р. Справа № 817/512/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017р. ОСОБА_3 звернулась з адміністративним позовом до суду, в якому просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дудка І.О. відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, зобов'язати головного державного виконавця Дудка І.О. відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області прийняти до виконання виконавчий лист Рівненького окружного адміністративного суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що 31.03.2017 вона одержала повідомлення головного державного виконавця Дудки І.О. відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.03.2017, у зв'язку з відсутністю доказу сплати авансового внеску. Повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання з наведеної підстави позивач вважає неправомірним та вказує, що відповідно до абз.4 ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" вона звільнена від сплати авансового внеску. З наведених підстав позивач просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дудки І.О. щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання; зобов'язати головного державного виконавця Дудку І.О. прийняти виконавчий документ та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2017р. позов задоволено частково:

- визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудка Ігоря Олександровича щодо повернення стягувачу ОСОБА_3 виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, № 817/1166/14 від 27.12.2016 без прийняття до виконання з підстави не надання підтвердження сплати авансового внеску;

- зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Рівненським окружним адміністративним судом, № 817/1166/14 від 27.12.2016 та вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. В апеляційній скарзі відповідачем також подано заперечення на ухвалу суду першої інстанції про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

З приводу ухали суду про поновлення позивачу строку звернення до суду колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Статтею 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

При постановлені ухвали судом першої інстанції достеменно з'ясовані причини пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав та було достовірно встановлений день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У справі Белле проти Франції Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи встановлені обставини та процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства, які врегульовують питання строку звернення з адміністративним позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 в адміністративній справі №817/1166/14 за позовом ОСОБА_3:

- визнано протиправною бездіяльність Дубровицької міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо нездійснення фінансування Комунального закладу охорони здоров'я "Зарічненський районний центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги" Зарічненської районної ради Рівненської області протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку від 19.02.2014 №161, а також повторно поданої заяви-розрахунку від 19.03.2014 №253/1, для отримання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для виплати нарахованого на підставі листка непрацездатності серії АВУ №499916 застрахованій особі ОСОБА_3 матеріального забезпечення по вагітності та пологах в розмірі 4524,66 грн.;

- зобов'язано Дубровицьку міжрайонну виконавчу дирекцію Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснити фінансування Комунального закладу охорони здоров'я "Зарічненський районний центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги" Зарічненської районної ради Рівненської області коштами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для виплати нарахованого на підставі листка непрацездатності серії АВУ №499916, виданого 26.09.2012, застрахованій особі ОСОБА_3 матеріального забезпечення по вагітності та пологах в розмірі 4524,66 грн. (а.с.10-12).

На виконання постанови від 19.09.2016 в адміністративній справі №817/1166/14 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 27.12.2016, стягувачем за яким є ОСОБА_3 (а.с.8).

28.02.2017 виконавчий лист №817/1166/14 від 27.12.2016 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження направлений стягувачем ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.37).

За результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №817/1166/14 від 27.12.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. надіслано ОСОБА_3 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження". В повідомленні зазначено, що відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (а.с.42-43).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

У ст.26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч. 1 ст. 26 Закону).

Частиною 2 ст.26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За приписами п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Отже, законом установлено, що ненадання стягувачем до заяви про примусове виконання рішення квитанції про сплату авансового внеску може бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання лише у разі обов'язковості авансування.

Як встановлено судовим рішенням від 19.09.2016 в адміністративній справі №817/1166/14, яке набрало законної сили, право на отримання ОСОБА_3 як застрахованою особою нарахованого на підставі листка непрацездатності матеріального забезпечення по вагітності та пологах передбачене нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 №2240-ІІІ (далі Закон №2240-ІІІ в редакції на час існування відповідних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2240-ІІІ загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №2240-ІІІ право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затверджений Постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 №26.

Таким чином, відновлення порушених прав ОСОБА_3 згідно з постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 в адміністративній справі №817/1166/14 для отримання матеріального забезпечення по вагітності та пологах за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням здійснене у спосіб, визначений законодавством, шляхом зобов'язання Дубровицької міжрайонної виконавчої дирекції

Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснити фінансування Комунального закладу охорони здоров'я "Зарічненський районний центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги" Зарічненської районної ради Рівненської області коштами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відтак, позивач є стягувачем за виконавчим листом щодо здійснення виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, оскільки судовим рішенням фактично зобов'язано орган державного соціального страхування здійснити фінансування колишнього роботодавця позивача для послідуючої виплатити коштів ОСОБА_3 на підставі листка непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами.

З урахуванням наведеного, суд першої дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звільнена від сплати авансового внеску відповідно до абз.4 ч.2 ст.26 Закону №1404-VІІІ як стягувач за рішенням про призначення, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а тому повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не відповідає приписам Закону України "Про виконавче провадження", порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання неправомірними таких дій державного виконавця.

Для належного захисту прав позивача суд правомірно зобов'язав відповідача як орган державної виконавчої служби усунути допущені порушення, а саме: прийняти виконавчий лист до виконання як повернутий стягувачу безпідставно та вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог закону.

Щодо ухвали суду першої інстанції від 24.04.2017 року про поновлення строку на звернення позивачки до суду за захистом порушеного права судова колегія зазначає насттупне, що зазначений строк поновлений судом правомірно та на підставі норм законодавства, що регулюють зазначене питання, тому підстави для її скасування відсутні виходячи з наступного.

Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17.03.2017 за № 5413 було направлено державним виконавцем на адресу ОСОБА_3 21.03.2017 рекомендованим поштовим відправленням за штрихкодовим ідентифікатором № 423 з повідомленням про вручення. За даними офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" обумовлене поштове відправлення вручене адресату особисто 25.03.2017 (а.с.45,46). Даний адміністративний позов ОСОБА_3 направила до Рівненського окружного адміністративного суду засобами поштового зв'язку 06.04.2017, що стверджується відтиском поштового штемпеля на поштовому конверті (а.с.13).

Відповідно до ч.9 ст.103 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Згідно з частинами першою, другою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.181 КАС України у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлений законом десятиденний строк подання до суду адміністративного позову закінчувався для позивача 05.04.2017.

Вданому випадку судом першої інстанції правильно встановлено, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем пропущено один день встановленого строку.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд враховує, що законодавець визначив, що строк звернення до суду за захистом порушеного права може бути пропущено як з об'єктивних, так і з суб'єктивних причин, проте у кожному випадку потреба у зверненні до суду не зникає, відтак виникає необхідність у поновленні строків.

За практикою Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином правильною є позиція суду першої інстанції , що з метою дотримання права позивача на судовий захист та доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та з урахуванням незначного (мінімально можливого) порушення позивачем строку пред'явлення адміністративного позову, необхідно поновити пропущений позивачкою строк.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, апелянтом, як суб'єктом владних повноважень, не було надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч