Справа № 804/8613/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 р. Справа № 804/8613/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
До суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із позовними вимогами щодо стягнення з відповідача податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 16 372, 08 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків, зборів та обов'язкових платежів та має податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 16 372, 08 грн., який у встановлені законодавством строки залишається непогашеним відповідачем.
У судове засідання призначене на 15.05.2017р. представник позивача не з'явився, проте надіслав клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Відповідач та представник відповідача проти задоволенню адміністративного позову заперечували, надавши аргументування аналогічні тим, що викладені у запереченнях на позов з урахуванням доповнень.
Ухвалою суду від 15.05.2017р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
На виконання вимог ст.59 Податкового кодексу України, Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було сформовано та направлено на податкову адресу ФОП ОСОБА_2 податкову вимогу форми «Ф» за №2165-23 від 05.04.2016 року на загальну суму 16 372, 08 грн., яка була отримана відповідачем особисто 16.04.2016р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Дане рішення суду оскаржено Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в апеляційному порядку.
13.01.2016р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом винесено постанову по справі №804/1678/15, якою апеляційну скаргу податкового органу- задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. - скасовано та прийнято нове рішення, яким суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст.16, ст. 36 Податкового кодексу України, встановлено обов'язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковий обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку в порядку і строки, визначеному цим Кодексом. Податковий обов'язок платника податків виникає за кожним податком та збором.
Контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи (п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України).
У відповідності до положень п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України - контролюючі органі мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 54 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію;
дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків;

дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 58.3 ст.58 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Підпунктами 56.1 та 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У випадку оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України - податковим боргом вважається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України - у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку , визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами, визначеними п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України - у разі, коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до вимог ст. 58.3, 59.1 Податкового кодексу України -податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

На виконання вимог ст.59 Податкового кодексу України, Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було сформовано та направлено на податкову адресу ФОП ОСОБА_2 податкову вимогу форми «Ф» за №2165-23 від 05.04.2016 року на загальну суму 16 372, 08 грн., яка була отримана відповідачем особисто 16.04.2016р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зазначена податкова вимога відповідачем залишилася не виконана у встановлені законодавством строки.

Докази відкликання зазначеної податкової вимоги у матеріалах справи відсутні.

Стосовно доводів ФОП ОСОБА_2, викладених у запереченнях на позов, суд зазначає наступне.

У запереченнях відповідач стверджує, що у даному випадку має місце неврегульований спір стосовно сум, на які нараховані йому за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням. Так, відповідач зазначив, що з вини податкового органу нею не було своєчасно отримано податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2014р., що призвело до формування податкової вимоги №2660-25 від 08.09.2014р., на підставі яких Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до суду із даним позовом - оскаржуються відповідачем в адміністративній справі №804/1678/15. Відповідач зауважує, що податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2014р. вважається не врученим платнику згідно абз. 4 п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, оскільки при відправленні податковим органом було допущено помилку у поштовій адресі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а також, на думку відповідача, у даному податковому повідомленні-рішенні відсутні посилання на підстави нарахування штрафних санкцій. Окрім того, відповідач зазначає, що податкова вимога №2660-25 від 08.09.2014р. направлена на адресу відповідача із затримкою в 15 календарних днів із вирахуванням переплати у розмірі 65,00 грн., наявність якої відповідач заперечує.

Отже, відповідач вважає, що у даному випадку сума боргу заявлена Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до стягнення за даним позовом не є узгодженою, однак суд не погоджується з наведеними твердженнями з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2014р. Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник -Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) було сформовано нове податкове повідомлення-рішення за № від 21.03.2014р., яким відповідачу визначено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" (код бюджетної класифікації 11010500) в сумі 16 437, 08 грн.

Непогашена частина грошового зобов'язання платника за даним рішенням контролюючого органу на момент розгляду даної справи становить 16 372, 08 грн.

Правомірність даного податкового повідомлення-рішення була предметом судового розгляду в адміністративній справі №804/1678/15.

За результатами розгляду адміністративної справи №804/1678/16 Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено від 19.03.2015р. постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено, а оскаржувані податкове повідомлення-рішення за № від 21.03.2014р. та податкову вимогу №2660-25 від 08.09.2014р. - скасовано.

Дане рішення суду оскаржено Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в апеляційному порядку.

13.01.2016р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом винесено постанову по справі №804/1678/15, якою апеляційну скаргу податкового органу- задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. - скасовано та прийнято нове рішення, яким суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до положень ч. 3 та ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України - у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд не вправі ставити під сумнів обов'язковість виконання набравшого законної сили рішення, винесеного за результатами розгляду адміністративної справи №804/1678/15, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2014р. та податкової вимоги №2660-25 від 08.09.2014р. - відмовлено, оскільки у вказаній адміністративній справі брали участь ті ж самі сторони, а обставини, встановлені у судовому рішенні, яке набрало законної сили (постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016р.) - не підлягають доказуванню при розгляді справи №804/8613/16.

З огляду на вищевикладене, аргументування ФОП ОСОБА_2, викладені у запереченнях на адміністративний позов щодо неправомірності нарахування суми грошового зобов'язання за даним податковим повідмоленням-рішенням, а також інші доводи стосовно відповідача стосовно неузгодженності податкових зобов'язань за даним рішень податкового органу - не можуть бути прийняті судом до уваги.

Також у запереченнях на позов ФОП ОСОБА_2 також звертає увагу суду на той факт, що процедура оскарження податкового повідомлення-рішення № від 21.03.2014р. та податкової вимоги №2660-25 від 08.09.2014р. в рамках адміністративної справи №804/1678/15 на даний момент триває у суді касаційної інстанції, тому прийняття рішення у даній справі про стягнення з відповідача суми боргу у разі скасування оскаржуваних рішень податкового органу унеможливить поворот виконання рішення у даній справі.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно того, що у разі якщо заявлені до стягнення в адміністративній справі №804/8613/16 податкові зобов'язання відповідача будуть стягнуто у примусовому порядку, а оскаржувані в рамках адміністративної справи №804/1678/15 податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2014р. та податкова вимога №2660-25 від 08.09.2014р. під час касаційного оскарження будуть визнані протиправними та скасованими, то задоволення позовних вимог по справі №804/8613/16 унеможливить поворот виконання даного судового рішення.

З цього приводу суд зазначає, що у такому випадку ОСОБА_2 матиме змогу звернутись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку статтей 245-249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було оскаржено в адміністративному порядку податкову вимогу №2165-23 від 05.04.2016р., зокрема звернувшись зі скаргою від 27.05.2016р. до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду даної скарги, Державною фіскальною службою України складено та направлено на адресу ОСОБА_2 відповідь (рішення про результати розгляду скарги) за вих. №6825/0/99-99-13-04-01-14 від 24.06.2016р., яку, за твердженням відповідача, складено після спливу 20-ти денного строку, встановленого п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. 56.8, п.п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

У відповідності до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У частині першій статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України надано законодавче визначення доказів в адміністративному судочинстві, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Так, до суду не надано доказів прийняття рішення про продовження строків розгляду скарги ОСОБА_2, проте надані до суду докази не свідчать про надіслання на адресу відповідача рішення про результати розгляду скарги за вих. №6825/0/99-99-13-04-01-14 від 24.06.2016р., із порушенням строків, встановлених п. 56.8 ст.56 Податкового кодексу України, оскільки на підтвердження факту отримання Державною фіскальною службою України направленої відповідачем засобами поштового зв'язку скарги надано копію дублікату рекомендованого повідмолення про вручення поштового відправлення та роздрукування із офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта», однак зі змісту даних копії та роздрукування не вбачається що саме було надіслано відповідачем та отримано податковим органом.

Зважаючи на викладене, відповідачем не доведено факт отримання складеної 27.05.2016р. ОСОБА_2 скарги на податкову вимогу за №2165-23 від 05.04.2016р. та надання Державною фіскальною службою України рішення про результати розгляду скарги із порушенням встановленого п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України строку, у зв'язку з чим в силу приписів 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, така скарга не може вважатись повністю задоволеною на користь платника податків, а зазначена податкова вимога - відкликаною.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що грошове зобов'язання визначене контролюючим органом за податковим повідомленням-рішенням № від 21.03.2014р. є узгодженим та на момент звернення податковим органом до суду із даним позовом набуло статусу податкового боргу, податкова вимога №2165-23 від 05.04.2016р. отримана відповідачем та є чинною, з огляду на відсутність доказів відкликання такої вимоги.

Згідно з п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), таз інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків у відповідності до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України, є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 87.9. ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно п.95.1, п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України - контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направлено до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно п.п. 97.4.3. п.97.4 ст. 97 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за погашення грошових зобовязань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи-підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність є така фізична особа.

Таким чином, загальна сума податкового боргу ФОП ОСОБА_2 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування становить 16 372, 08 грн. та у добровільному порядку відповідачем не погашена.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності доказів остаточної сплати узгоджених зобов'язань, Державної податкової інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної податкової інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 16 372, 08 грн. (шістнадцять тисяч триста сімдесят дві гривні вісім копійок) на користь місцевого бюджету (р/р №0008 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, код платежу 11010500, отримувач - УДКС у Чечелівському районі м.Дніпра, код ОКПО 37989253).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова