Справа № 355/632/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 355/632/17 Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко О.Л., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Баришівського районного суду Київської області від 31 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Баришівське об'єднане УПФУ Київської області) у якому просила визнати протиправним рішення відповідача №274 від 09.02.2017 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язати призначити пенсію починаючи з 02.02.2017.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 31 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Главою 6 КАС України встановлено особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, ч.1 ст.183-2 КАС України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, ч.2 цієї статті передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у ч.1 ст.183-2 КАС України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому ч.4 ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у ч.1 ст.183-2 КАС України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині 6 цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами 8-10 ст.183-2 КАС України.

Крім того, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями трудової книжки, з 01.09.1980 року по 31.08.1982 року ОСОБА_2 працювала на посаді лаборанта лабораторії біохімії ендокринних захворювань Харківського науково-дослідного інституту ендокринології та хімії гормонів, в період з 01.09.1982 року по 25.06.1987 року навчалась в Харківському державному фармацевтичному інституті, а в подальшому працювала на наступних посадах: з 03.08.1987 року по 31.03.1998 року - старшим провізором в Баришівській центральній аптеці № 6; з 01.04.1998 року по 29.03.2007 року - завідувачем аптекою № 271 смт. Баришівка; з 02.04.2007 року по 30.06.2008 року - провізором в аптечному складі ЗАТ «Альба Україна»; з 01.07.2008 року по 01.09.2009 року - торговим представником в аптечному складі ЗАТ «Альба Україна» (з 20.07.2009 ЗАТ «Альба Україна» перейменовано в ПрАТ «Альба Україна»); з 02.09.2009 року по 10.02.2012 року - провізором в аптечному складі ПрАТ «Альба Україна»; з 13.02.2012 року по 01.09.2013 року - завідувачем аптечним пунктом ТОВ «Людмила Фарм»; з 02.09.2013 року по 03.08.2015 року - завідувачем аптекою ТОВ «Людмила Фарм»; з 15.12.2015 року по 28.10.2016 року - заступником завідувача аптеки ТОВ «Аптека Експрес»; 01.11.2016 року по 31.01.2017 року - провізором ТОВ «МЕД-ТРЕЙД»; з 01.02.2017 року по 31.03.2017 року - заступником завідувача аптеки ТОВ «Аптека Експрес».

02.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до правових положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Баришівського об'єднаного УПФУ Київської області № 1091/04 від 09.02.2017 року ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, так як посади лаборанта лабораторії біохімії, провізора та торгового представника не передбачені постановою № 909 Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад , робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Також зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач продовжує працювати на посаді завідувача аптеки «Аптека Експрес».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років ОСОБА_2 складає більше 26 років, що дає їй право призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема,:

- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, в контрольно-аналітичних лабораторіях.

Статтею 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначено заклади охорони здоров'я, до яких відносяться, зокрема і аптечні заклади.

Відповідно до пункту 3 Наказу Міністерства охорони здоров'я № 385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» до фармацевтичних (аптечних) закладів відносяться: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Згідно Правил торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 року № 1570 (чинних на час роботи позивача на посадах провізора в аптечному складі ЗАТ «Альба») аптечні склади (бази) - заклади охорони здоров'я, основне завдання яких полягає в забезпеченні лікарськими засобами інших суб'єктів оптової та роздрібної торгівлі, закладів охорони здоров'я та виробників лікарських засобів шляхом здійснення ними оптової торгівлі, поряд з цим аптека - це заклад охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ та організацій лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі».

Тобто, різниця між двома аптечними закладами полягає лише в формі здійснення реалізації лікарських засобів. Якщо аптечні склади можуть здійснювати оптову, то аптеки - роздрібну торгівлю лікарськими засобами.

З викладеного можна зробити висновки, що такі аптечні заклади, як аптека та аптечний склад (база) мають ідентичні функції, до них законодавством пред'являються однакові вимоги щодо режиму здійснення діяльності та кваліфікації працівників цих закладів; робота фармацевтів та провізорів аптечних складів нічим не відрізняється від роботи фармацевтів аптек чи аптечних кіосків.

Згідно довідки ПрАТ «Альба Україна» № 1543 від 29.10.2010 року видами діяльності вказаного товариства відповідно даних ЄДРПОУ є оптова та роздрібна торгівля фармацевтичними товарами, тобто дане товариство фактично виконувало функції аптечного складу та аптеки, оскільки форми здійснення реалізації ним лікарських засобів - оптова та роздрібна торгівля.

Отже, посилання відповідача на Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 лише підтверджує позицію щодо того, що робота позивача в ЗАТ «Альба Україна» та ПрАТ «Альба Україна», а також посади провізора у вказаних товариствах, на яких працювала позивач, передбачені згаданим Переліком та Наказом Міністерства охорони здоров'я України №385 від 28.10.2002 року.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на зарахування періодів роботи на посаді провізора в аптечному складі ЗАТ (ПрАТ) «Альба Україна» починаючи з 02.04.2007 року по 30.04.2008 року та з 02.09.2009 року по 10.02.2012 року у спеціальний стаж, тобто стаж, який дає право на пенсію за вислугу років.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача №274 від 09.02.2017 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 за вислугу років є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вислуга років останньої складає понад 26 років.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення, а постанову Баришівського районного суду Київської області від 31 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.