Справа № 802/1252/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 серпня 2017 р. справа № 802/1252/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (відповідач), про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Зазначав, що наказом Національної поліції України від 11.11.2015 року №164 о/с «По особовому складу» його було призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області з присвоєнням спеціального звання «майор поліції». Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року № 275 о/с майора поліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 Закону №580 (через службову невідповідність) з 09.11.2016 року. Підставою для прийняття наказу слугували висновки центральної атестаційної комісії від 22.09.2016 року та центральної апеляційної атестаційної комісії від 19.10.2016 року.

Вважаючи таке звільнення протиправним, ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 року, по справі № 802/2068/17-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №3 Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково. Визнано протиправними накази Центральної атестаційної комісії № 3 Апарату Національної поліції України щодо невідповідності займаній посаді ОСОБА_2, що оформлене протоколом № 15.00036056.0063433 від 22.09.2016 року, скасовано наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року №275 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В подальшому, відповідно до наказу № 177 о/с від 26.05.2017 року ОСОБА_2 звільнено з органів Національної поліції України з 31.05.2017 року, за власним бажанням.

Посилаючись на те, що станом на час звільнення та на час звернення до суду, відповідачем в порушення пункту 6 Розділу 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС зі специфічними умовами навчання № 260 не здійснено виплати йому належних сум, посилаючись на норми статті 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просив суд:

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення у розмірі 19813,80 грн. (за період з 10.11.2016 року по 05.02.2017 року).

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у суммі 24178,93 грн.,

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,

- стягнути Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн..

Представником позивача 02.08.2017 року через канцелярію суду подано заяву за вх. № 16684 про зменшення розміру позовних вимог, керуючись статтями 105-106, ч. 1 статті 137 КАС України, просила зменшити розмір позовних вимог, у зв'язку із виплатою Департаментом захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення. В прохальній частині зазначила:

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у суммі 23589,20 грн.,

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,

- стягнути Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.,

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції на користь позивача понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та, посилаючись на обставини, що викладенні у адміністративному позові та уточненій заяві просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи здійснювати без участі представника Департаменту, надавши письмові заперечення за вх. №17512 від 14.08.2017 року, у яких зазначили, що вимога позивача про стягнення з ДЗЕ НП України на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення у розмірі 19813,80 грн. вже була предметом розгляду Вінницького окружного адміністративного суду по справі № 802/2068/16-а, за результатами якої ОСОБА_2 було відмовлено в її задоволенні. Що є підставою для закриття провадження в цій частині позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення з ДЗЕ НП України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, що становить 24178,93 грн., зазначили, що відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, до відносин, які пов'язані із проходженням служби в поліції, норми трудового законодавства можуть застосовуватись лише в тих випадках, якщо вони не врегульовані окремими правовими актами. Згідно роз'яснень наданих Вищим адміністративним судом України "Про роз'яснення спорів, що виникають з відносин публічної служби» за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми положення інших законодавчих актів підлягають застосуванню лише у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин. Враховуючи те, що нормами Закону України "Про національну поліцію" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейським Національної поліції України" № 988 від 11.11.2015 року не передбачено обов'язку відповідача виплачувати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з ДЗЕ НП України на користь ОСОБА_2 моральної шкоди вважають, що позивач не довів наявність заподіяної моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та вини останніх в її заподіюванні. З огляду на викладене у задоволенні адміністративного позову просили відмовити.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 4 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 23.08.2002 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Національної поліції України від 11.11.2015 року № 164о/с «По особовому складу», відповідно до п. 9 та 12 розділу 11 Закону України «Про національну поліцію» позивача разом з іншими працівниками Управління захисту економіки у Вінницькій області, «призначено таких, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно зі штатним розписом із 7 листопада 2015 року» на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області з присвоєнням спеціального звання майор.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 07.11.2016 року № 275 о/с майора поліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (через службову невідповідність) з 09.11.2016 року. Підставою для прийняття наказу слугували висновки центральної атестаційної комісії від 22.09.2016 року та центральної апеляційної атестаційної комісії від 19.10.2016 року.

Не погодившись з підставами звільнення, ОСОБА_2 оскаржив його до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 року в адміністративній справі № 802/2068/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту захисту економіки у Вінницькій області № 275о/с від 07.11.2016 року та поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні відмовлено.

На виконання рішень судів Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №32 о/с від 06.02.2017 року ОСОБА_2 поновлено на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Вінницькій області з 10.11.2016 року.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №177 від 26.05.2017 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з 31.05.2017 року, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Посилаючись на те, що станом на дату звільнення та звернення до суду, відповідачем не проведено остаточного розрахунку по грошовому забезпеченню, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Після відкриття провадження в даній справі, згідно заяви позивача, на його картковий банківський рахунок зараховано 19708,62 грн., в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В зв'язку із чим, ОСОБА_2 зменшив свої позовні вимоги в цій частині.

Визначаючи щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю (далі - КЗпП) регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України «Про Національну поліцію», Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України", Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року .

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

В той же час такий порядок встановлений КЗпП.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України «Про відпусту», Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу Законів про працю України.

Згідно розрахунку середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2017 року по 31.07.2017 року самостійно поданою позивачем про доходи середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 складає - 589,73 грн., середньомісячне - 11794,60 грн.

Кількість днів затримки розрахунку (з відрахуванням святкових та неробочих днів) становить 40 робочих днів (з 01.06.2016 року по 28.07.2017 року), у зв'язку з чим сума грошового забезпечення становить 23589,20 грн. (589,73 грн. х 40 днів).

Заперечень щодо обрахунку цієї вимоги, відповідачем не заявлено.

А тому, позовні вимоги в частині стягнення з Департамента захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 1 червня 2017 року по 28 липня 2017 року підлягають задоволенню шляхом стягнення 23589,20 грн.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд виходив з наступного.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зазначено, що відповідно до загальних підстав обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 цієї ж постанови визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо.

При цьому, суд повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даній справі протиправність дій відповідача полягає в не проведенні повного розрахунку з позивачем під час його звільнення зі служби в поліції. Мотивування моральної шкоди позивач зводить до наступного: відсутність належного грошового забезпечення, і як наслідок, втрата ділової репутації серед співпрацівників, знайомих друзів та родичів, виникнення заборгованості по комунальним платежам, неспроможність купувати необхідні речі.

Разом з тим, слід зазначити, що тимчасове скрутне матеріальне положення, що виникло у позивача, з урахуванням його правовідносин з відповідачем, не слід ототожнювати з моральною шкодою, оскільки протиправні дії відповідача в даній ситуації компенсуються (матеріально) за рахунок середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стосовно посилань позивача про втрату ділової репутації серед співпрацівників, знайомих друзів та родичів, слід вказати, що конкретні приклади моральної шкоди ОСОБА_2 не вказано, наведені лише зазначені загальні фрази.

За сукупністю наведених обставин, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди на корить позивача у зв'язку із необґрунтованістю обставин які могли б слугувати їх задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, понесені позивачем, на правову допомогу суд виходив з наступного.

Положенням статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" №4191-VI від 20.10.2011 року (зі змінами та доповненнями) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно вимог статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" №1801-VIII від 21.12.2016 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатний осіб з 1 січня 2017 року встановлено у розмірі 1600 гривень

У розрахунку вартості адвокатських послуг зазначено ряд робіт, які були виконані, а саме:

- Консультування клієнта та визначення обсягів доказової бази: 40 хв.

- попереднє опрацювання матеріалів наданих клієнтом:30хв.

- підготовка адвокатських запитів, направлених відповідачу:60 хв.

Угода про надання правової допомоги укладена 12.07.2017 року, один із адвокатських запитів був від 21.06.2017 року, оскільки адміністративний позов був поданий у липні 2017 року, судом не враховується вимога в розмірі обрахунку зазначеного часу адвокатського запиту від 21.06.2017 року, оскілки остання виходить за межі розгляду даної адміністративної справи.

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні питання та підготовка позовної заяви:120хв.

- підготовка розрахунків середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні:80хв.

- підготовка та подання до суду заяви про зменшення позовних вимог:40 хв.

- підготовка та направлення до Ради адвокатів Вінницької області заяви та матеріалів про скоєння адміністративного правопорушення ДЗЕ НП України (щодо ненадання відповіді на адвокатський запит відносно ОСОБА_2.) :35 хв.

- підготовка розрахунку вартості адвокатських послуг:15хв.

Щодо вищенаведених двох пунктів розрахунку суд вказує, що дані обчислення виконаної роботи також виходять за межі розгляду цієї адміністративної справи, оскільки пов'язанні безпосередньо з професійною діяльністю представника позивача (адвоката), а тому врахування не підлягають.

- супроводження справи в суді: 15.08.2017 року -30хв., 30.08.2017 року - 30хв.

Отже, суд частково погоджено поданий розрахунок вартості адвокатських послуг, а саме в сумі 4147 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на сплату судового збору, суд зазначає, що вимога позивача щодо стягнення з Департаменту на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 тисяч гривень носить майновий характер. Оскільки судом відмовлено в задоволенні даної вимоги позивача, з наведених вище обставин, тому судовий збір не може бути повернутий позивачеві.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23589 (двадцять три тисячі п'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код платника податків НОМЕР_1) судові витрати на правову допомогу в розмірі 4147 (чотири тисячі сто сорок сім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович