Справа № 200/10416/17(2-а/200/919/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2017 рокусправа № 200/10416/17(2-а/200/919/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дніпровської міської ради, Дніпропетровської єврейської релігійної громади на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у справі №200/10416/17 за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, третя особа Дніпропетровська єврейська релігійна громада про визнання рішення протиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23.06.2017 року звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради VII скликання від 15.02.2017 року №257/18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що розташована за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна,3-А.

Також, позивач подала суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову, шляхом заборони Дніпровській міській раді та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, передачі в оренду та суборенду земельної ділянки кадастровий номер :03:336:0043, розташованої за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна, 3а, а також заборонити будівництво та вчинення інших дій на цій земельній ділянці, до розгляду справи по суті.

Ухвалою Бабушкніського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

До вирішення спору по суті заборонено Дніпровській міській раді та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, передачі в оренду та суборенду земельної ділянки, кадастровий номер :03:336:0043, розташованої за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна, 3а, а також заборонити будівництво та вчинення інших дій на вказаній земельній ділянці.

В ухвалі зазначено строк її предявлення до виконання до 30.06.2020 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги своїх апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційних скарг заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду по справі у разі задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради (третя особа - Дніпропетровська єврейська релігійна громада) про визнання рішення протиправним та його скасування, а також подала клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач є власником домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна, 3-а, та зверталась до Дніпровської міської ради з проханням прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, розташовану під вказаним домоволодінням. Проте, Дніпровською міською радою прийнято рішення від 15.02.2017 року №257/18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що розташована за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна,3-а, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій Дніпропетровській єврейській релігійній громаді. Позивач зазначає, що як власник будівлі мала першочергове право на отримання земельної ділянки в користування, у звязку з чим, прийняте відповідачем рішення є протиправним. Позивач вважає, що на підставі прийнятого відповідачем спірного рішення може відбутись відчуження земельної ділянки, тому їй необхідно буде докласти додаткових зусиль та витрат для відновлення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з аналізу наведеної норми процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.117 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до субєкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обовязковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Проте, ухвала суду першої інстанції містить лише посилання на норми закону та судом взагалі не наведено будь-яких мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або чому захист таких прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття вказаних заходів забезпечення позову, як не вказав і ознак, які свідчать про очевидність протиправності дій або рішення субєкта владних повноважень - відповідача.

Взагалі не зрозуміло, на підставі яких доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що в рішенні відповідача зазначена саме земельна ділянка з кадастровим номером :03:336:0043, та яке відношення до такої ділянки має позивач.

Обґрунтовуючи своє клопотання про забезпечення позову, позивач зазначила, що звязку з прийнятим відповідачем спірним рішенням існує ризик відчуження земельної ділянки на користь інших осіб, а тому з метою захисту збереження існуючого становища до розгляду справи по суту заборони відповідачу та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, передачі в оренду та суборенду земельної ділянки кадастровий номер :03:336:0043, розташованої за адресою: м.Дніпро, вул.Ливарна, 3а, а також заборонити будівництво та вчинення інших дій на цій земельній ділянці, до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що позивачу ані на праві користування, ані на праві власності не належить земельна ділянка, на якій розташоване її домоволодіння.

В матеріалах справи також відсутні докази належності позивачу чи на праві власності, чи на праві користування земельної ділянки з кадастровим номером :03:336:0043, як і відсутні докази, що земельна ділянка з зазначеним кадастровим номером знаходиться за адресою м.Дніпро, вул.Ливарна, 3а.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення міської ради від 15.02.2017 року №257/18 Дніпропетровській єврейській релігійній громаді надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування культових та інших будівель у районі вул.Ливарної та вул.Поля (а.с.29).

В рішенні відповідача взагалі не має посилання ані на адресу, за якою розташоване домоволодіння позивача (вул.Ливарна,3-А), ані на кадастровий номер земельної ділянки, відносно якої позивач просить забезпечити позов.

Посилання представника позивача на скріншот вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:336:0043, отриманий 29.08.2017 року та доданий до заперечення на апеляційні скарги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, вказаний документ не був предметом розгляду суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали від 30.06.2017 року, та як зазначалось вище, в рішенні відповідача відсутнє посилання на вказаний кадастровий номер.

Дослідивши наведені у клопотанні позивача аргументи, оцінивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також не надано доказів у відповідності до вимог ст.69 КАС України щодо наявності фактичних обставин, з якими позивач повязує застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, позивач не довів, що на даний момент наявні фактичні обставини, з якими він повязує застосування даного заходу забезпечення позову.

Отже, надаючи юридичну оцінку заявленому клопотанню про забезпечення адміністративного позову та прийнятому судом першої інстанції за таким клопотання рішенню, відповідно до ст.117 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано підстави для забезпечення адміністративного позову.

За таких обставин суд першої інстанції не обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову та взагалі не мотивував своє рішення, навівши лише норми права з посиланням на Постанови ВАСУ.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Керуючись статтями 117, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Дніпровської міської ради, Дніпропетровської єврейської релігійної громади на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у справі №200/10416/17 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у справі №200/10416/17 скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №200/10416/17 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

В повному обсязі ухвалу складено 05 вересня 2017 року.

Головуючий: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва