Справа № 820/3511/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 р. № 820/3511/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю: представника позивача - Каранди Д.Л.,

представника відповідача - Шульги В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Державне підприємство "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 04 серпня 2017 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 455 000 грн. за період - за січень 2017 р.

В обґрунтування позову зазначив, що висновки акту перевірки підприємства не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та є незаконними, а винесене на його підставі податкове повідомлення - рішення від 04 серпня 2017 р. № є таким, що суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, зазначивши при цьому, що Державним підприємством «Ізюмський приладобудівний завод» з ТОВ «Електрон- Експерт» обумовлено усі суттєві умови укладених договорів, доказами виконаний яких є не тільки факт оплати за отриманий товар, а також наявність первинних документів (як то: податкові накладні, видаткові накладні, довіреності, платіжні доручення тощо), які підтверджують факт от отримання товару. При цьому правильність податкового обліку та визначення ним податкових зобов'язань з ПДВ підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами, які були надані під час перевірки.

Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях (а.с. 89-92) проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В своїх запереченнях зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на законних підставах. В обґрунтування своєї позиції зазначив також, що в ході проведення перевірки представлених ДП «ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД» первинних документів, бухгалтерського та податкового обліку, аналізу укладених правочинів, які висвітлюють взаємовідносини підприємства позивача з ТОВ «Електрон-Експерт» на предмет відповідності господарських операцій діючому законодавству, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ДП «ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД» електродвигунів ДПМ25-Н1-01 (ОСТ 160.515.022-76) у даного суб'єкта господарювання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Державне підприємство "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 30210163; є платником податку на додану вартість. Взято на податковий облік з 09.11.1998 р., станом на день складання акту перевірки 19.07.2017 року перебуває на обліку в Ізюмській ОДПІ ГУ ДФС (м. Ізюм).

Основними видами діяльності ДП "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" є: виробництво й оброблення інших скляних виробів, у т.ч. технічних; виробництво вогнетривких виробів; виробництво зброї та боєприпасів; виробництво радіологічного, електромедичного й електротерапевтичного устаткування; виробництво оптичних приладів і фотографічного устаткування; ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області, головним державним ревізором-інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління аудиту Головного управління ДФС у Харківській області, відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст.78, п.79.1 ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) проведена позапланова невиїзна перевірка Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод (далі за текстом ДП «Ізюмський приладобудівний завод»), з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Електрон-Експерт» за січень 2017 року.

Результати перевірки оформлені актом № 7557/20-40-14-11-11/30210163 від 19.07.2017 року (а.с. 9-17).

Висновками зазначеного акту перевірки контролюючим органом було встановлено порушення: п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, на думку перевіряючого органу, підприємством було завищено від'ємне значення податку на додану вартість за січень 2017 року на загальну суму 455000,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Електрон - Експерт».

На підставі висновків акту перевірки, податковим органом 04 серпня 2017 року прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким підприємству позивача зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 455000 грн. за січень 2017 року. (а.с. 20).

Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, стала податкова інформація інших податкових органів відносно контрагента позивача - ТОВ "Електрон - Експерт", з яким підприємство позивача мало господарські взаємовідносини у перевіряємому періоді, та його контрагентів.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Як з'ясовано судовим розглядом, фактичною підставою для винесення податкового повідомлення-рішення слугували відображені в акті перевірки від 19.07.2017 року №7557/20-40-14-11-11/30210163 висновки контролюючого органу про те, що документально не підтверджена реальність здійснення господарських відносин із контрагентом позивача - ТОВ "Електрон - Експерт", в зв'язку із чим, на думку відповідача, ДП Ізюмський приладобудівний завод» безпідставно сформовано витрати та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ по взаємовідносинам із зазначеним товариством у січні 2017 року у сумі 455000 грн.

Так, відповідач зазначає, що аналізом податкової звітності встановлено, що підприємство ТОВ "Електрон - Експерт" у січні 2017 року здійснило придбання ТОВ «Вірайн» () товару : електродвигун ДПМ-25, який в подальшому був реалізований на адресу підприємства реального сектору економіки державної власності ДП «Ізюмський приладобудівний завод» (), що відображено в ЄРПН та не суперечить основному виду діяльності підприємства ТОВ "Електрон - Експерт", однак по ланцюгу постачання зазначеного товару у ТОВ «Вірайн» відслідковується підміна (зміна) номенклатури товару, що може свідчити про використання сумнівного податкового кредиту.

Так, відповідач зазначає, що аналізом придбання та реалізації ТОВ "ВІРАЙН" () в розрізі номенклатури товару згідно з базою «Єдиний реєстр податкових накладних» встановлено, що це підприємство не здійснювало придбання електродвигунів ДПМ25-Н1-01 (ОСТ 160.515.022-76) у 2016 році та січні 2017 року у постачальників На підставі чого податковим органом робиться висновок, що відповідно ТОВ "Електрон - Експерт" не міг придбати данні електродвигуни у ТОВ "ВІРАЙН" у перевіряємому періоді.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті № 7557/20-40-14-11-11/30210163 від 19.07.2017 року, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Щодо господарської діяльності позивача та його взаємовідносин з ТОВ "Електрон - Експерт" судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Державним підприємством "Ізюмський приладобудівний завод" (Покупець) та ТОВ "Електрон-Експерт" (Постачальник) був укладений Договір постачання № 10/04/15-1 від 10.04.2015 року (далі за текстом - Договір) (а.с. 22-25).

За умовами п. 1.1 договору 1, Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти і оплатити продукцію, вказану в специфікаціях (електронні компоненти, полірувальний порошок та ін.) на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.п.3.1 зазначеного договору, постачання продукції здійснюється до складу Покупця за рахунок Постачальника.

Згідно специфікацій ( а.с. 26-42), одним із видів товару, який було придбано позивачем у його контрагента в рамках проведеної перевірки були електродвигуни ДПМ25-Н1-01 (ОСТ 160.515.022-76).

На виконання умов зазначеного договору ТОВ "Електрон-Експерт" здійснило постачання обумовленого договором товару - електродвигуни ДПМ25-Н1-01 (ОСТ 160.515.022-76) у кількості 175 грн. за ціною за одиницю 13000 грн., що підтверджується податковою накладною від 11.01.2017 р. № 1 на суму 2730000 грн., у т.ч. ПДВ 455000 грн. ( а.с.61) та видатковою накладною від 11.01.2017р. (а.с. 62).

При цьому, усього за договором поставки товару - електродвигунів ДПМ25-Н1-01 (ОСТ 160.515.022-76) згідно специфікації № 26 придбано 350 шт. та відповідна поставка була здійснена та відповідно було виписано дві податкові накладні на товар по 175 шт., одна з яких - від 11.01.2017 р. № 1 увійшла до охоплюваного перевіркою періоду та сума ПДВ за якою була включена позивачем до складу податкового кредиту, інша - від 19.12.2016 р. № 10 - була надана позивачем до справи ( а.с.60) на підтвердження вказаного.

Оплата за поставлений товар підтверджується виписками банку (а.с.54 -55), що у свою чергу, підтверджує сплату позивачем податку на додану вартість у ціні придбаних ним за вказаним договором ТМЦ.

Товарно-матеріальні цінності, по яким була проведена оплата в січні 2017 року були отримані та оприбутковані в січні 2017 р., що підтверджується видатковою накладною, складським прибутковим ордером, карткою складського обліку матеріалів (копії яких містяться в матеріалах справи), зберігаються на складі підприємства (в акті перевірки контролюючим органом не піддано сумніву факти щодо наявності за позивачем складських приміщень) та рахуються в залишках на бухгалтерському рахунку ( а.с.63 - 65).

Доставка товару на підприємство позивача здійснювалась постачальником, що підтверджено товарно-транспортною накладною № Р 2 від 11.01.17 р (а.с. 66).

Копії зазначених документів також надавались підприємством під час перевірки, що не заперечується і представником контролюючого органу.

Податковий кредит з податку на додану вартість за січень 2017 р. згідно зареєстрованих і отриманих податкових накладних становив 455000,00 грн., копії яких також були надані під час проведення перевірки.

Придбані ТМЦ використані підприємством позивача у власній господарській діяльності.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ «Електрон - Експерт», відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88.

Згідно з п. 1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Оцінивши вищевказані первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно з п.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Положеннями п. 198.2. ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Приписами п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти правильності оформлення податкових накладних, які виписувалися контрагентами позивача та на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договором поставки, укладеним з ТОВ "ЕЛЕНКТРОН-ЕКСПЕРТ" іншого результату, ніж отримання товару. При цьому, суд зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Крім того, факт наявності у позивача - ДП «Ізюмський приладобудівний завод» матеріально - технічних ресурсів, що підтверджується копією Журналу обліку товарно-матеріальних цінностей, які ввозяться, вносяться на територію Ізюмського приладобудівного заводу (а.с.68-69), свідчить про наявність умов необхідних для здійснення основного виду діяльності - розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту і модернізації військової техніки, що не заперечується відповідачем.

Отже, судом робиться висновок про те, що порядок формування податкового кредиту підприємством позивача здійснювався у перевіряємому періоді відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Відповідачем не надано доказів, що угоди, укладені між позивачем та ТОВ «Електро - Експерт» визнані в установленому порядку недійсними.

Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання товарів, які призначені для використання у господарській діяльності ДП «Ізюмський приладобудівний завод».

На час укладання та виконання зазначених вище договорів контрагент позивача, а саме: ТОВ «Електро - Експерт» було зареєстроване як юридична особа та є платником податку на додану вартість, що встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України на платника податків не покладено обов'язку перевірки дотримання вимог податкового законодавства особами, з якими платник не має жодних правових стосунків.

В цьому полягає принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового Кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Посилання відповідача на витяги з податкової інформації - відхиляє, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак вони є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між ДП «Ізюмський приладобудівний завод» та ТОВ «Електро - Експерт», а також свідчать про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість сум витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

На думку суду, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Таких доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 71 КАС України суду податковим органом не надано.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

За правилами частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. В той час, як позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 04 серпня 2017 р., прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області є необґрунтованим та прийнятим не у відповідності до чинного законодавства, тому - підлягає скасуванню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 04 серпня 2017 р., яке винесене відносно Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД".

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області ( , вул. Пушкінська,46, м.Харків, 61057) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" ( , 64302, Харківська область, м. Ізюм, пр-т. Незалежності, 66) у розмірі 6825,00 грн. ( шість тисяч вісімсот двадцять п'ять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2017 року.

Суддя Заічко О.В.