Справа № 824/567/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/567/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача Верятіна В.Б., представників відповідача Юзик І.О. та Білоконя М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом малого приватного природоохоронного підприємства «Еколог Буковини» до управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Мале приватне природоохоронне підприємство «Еколог Буковини» звернулось до суду з позовом до управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії.

В позовній заяві позивач вказував, зокрема, що 27 січня 2017 року управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації затвердило Регламент (інформаційну картку) на Висновок державної екологічної експертизи, в пункті 6 якого наведено вичерпний перелік документів, необхідних для отримання документа дозвільного характеру. Відповідно до вказаного регламенту позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу надання Висновку державної екологічної експертизи, однак такого не отримав.

У зв'язку з цим, оскільки, на думку позивача, пункт 6.7 Регламенту (інформаційної картки) не відповідає положенням статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу», мале приватне природоохоронне підприємство «Еколог Буковини» згідно заяви про зміну позовних вимог від 08 серпня 2017 року просить суд визнати пункт 6.7 з приміткою Регламенту (інформаційної картки) таким, що не відповідає Закону України «Про екологічну експертизу»; зобов'язати управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації внести зміни в пункт 6.7 Регламенту (інформаційну картку) відповідно до чинного законодавства України (статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу» в повному обсязі).

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення з приводу обставин, які передували зверненню до суду з цим позовом, та вказував про неповне зазначення відповідачем положень статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу» у пункті 6.7 Регламенту (інформаційної картки) на Висновок державної екологічної експертизи. Просив суд позовні вимоги, викладені у заяві від 08 серпня 2017 року, задовольнити.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи про безпідставність та необґрунтованість позову. Зокрема, у наданих суду запереченнях проти позову у письмовій формі, зазначено, що місцевий дозвільний орган розробляє регламент (інформаційну картку), який визначає послідовність дій для отримання документа дозвільного характеру, схеми дозвільних процедур. Примірна форма регламенту (інформаційної картки) затверджена наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 03 липня 2009 року №116. Зазначав, що згідно листа Мінекономрозвитку Укаїни від 27 серпня 2013 року №2521-06/29726-07, Закону України «Про адміністративні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №44 не передбачено процедуру погодження інформаційної та технологічної карток, розроблених для використання у роботі центру надання адміністративних послуг. Крім цього, відповідач посилався на те, що комісією Державної регуляторної служби України проведено позапланову перевірку управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації, якою порушень в Регламенті (інформаційній картці) та самому пункту 6.7 не виявлено. Зазначене свідчить про безпідставність вимог позивача.

В судовому засіданні представники відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченнях проти позову у письмовій формі. Крім цього, вказали, що регламент (інформаційна картка) не є нормативно-правовим актом та не порушує прав позивача.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та визнавалось сторонами те, що мале приватне природоохоронне підприємство «Еколог Буковини» здійснює збирання та тимчасове (до відправки відходів на демеркуризацію до спеціалізованого підприємства) зберігання відходів, що містять як складові або забруднювачі ртуть, складові ртуті (у т.ч. відпрацьовані люмінесцентні лампи та прилади, що містять ртуть) та отримало відповідну Ліцензію Міністерства охорони навколишнього природного середовища України серії АВ №527566.

У зв'язку із виробничою необхідністю МППП «Еколог Буковини» змінило місце розташування складу тимчасового накопичення відходів, що містять ртуть, перед відвантаженням на демеркуризацію (утилізацію).

Оскільки такий об'єкт є об'єктом підвищеної екологічної небезпеки, позивачу необхідно отримати висновок державної екологічної експертизи.

02 березня 2017 року МППП «Еколог Буковини» подало через ЦНАП заявку на Висновок державної екологічної експертизи в управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації.

Листом від 31 березня 2017 року вих. №01/608 управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації повернуло документи МППП «Еколог Буковини» з зауваженнями на доопрацювання.

10 квітня 2017 року МППП «Еколог Буковини» подало через ЦНАП (вихідний №25) відповідь на зауваження з копіями документів, що вимагались в зауваженнях №01/608 управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації ( заявку №2 на державну екологічну експертизу в управління екології та природних ресурс Чернівецької обласної державної адміністрації; копію заяви про наміри, погоджену з ГУ ДПСС в Чернівецькій обл.; копію листа ДП «Чернівецький експертно-технічний центр держпраці» від 15 липня 2015 року №162; копію листа Управління ДСНС у Чернівецькій обл. від 16 липня 2015року №9/15/4140.

Листом від 10 травня 2017 року вих. №01/861 управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації повернуло документи МППП «Еколог Буковини» з зауваженнями на доопрацювання.

За таких обставин МППП «Еколог Буковини» неодноразово зверталось зі скаргами до Чернівецької обласної державної адміністрації щодо надання оцінки законності дій управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації.

Водночас, вважаючи, що у затвердженому 27 січня 2017 року управлінням екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації Регламенті (інформаційній картці) на Висновок державної екологічної експертизи, а саме у пункті 6.7 цього регламенту, неправильно наведені положення статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу», МППП «Еколог Буковини» звертається до суду з позовом, в якому згідно заяви про зміну позовних вимог від 08 серпня 2017 року просить суд визнати пункт 6.7 з приміткою Регламенту (інформаційної картки) таким, що не відповідає Закону України «Про екологічну експертизу»; зобов'язати управління екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації внести зміни в пункт 6.7 Регламенту (інформаційну картку) відповідно до чинного законодавства України (статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу» в повному обсязі).

Таким чином, предметом даного позову є оскаржуваний позивачем пункт 6.7 Регламенту (інформаційної картки).

У зв'язку з цим, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, зокрема, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а позивачем в адміністративній справі може бути та особа, права, свободи або інтереси якої порушено суб'єктом владних повноважень й за захистом яких вона звернулася до адміністративного суду.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб'єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи або інтереси позивача та породжує для нього права чи обов'язки.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. При цьому, під рішенням розуміється владне волевиявлення суб'єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов'язковий характер та породжує певні правові наслідки.

Суд зазначає, що нормативно-правові акти - це акти управління, які встановлюють, змінюють та припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані та тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях, і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застування. Натомість, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06 вересня 2012 року №5203-VI (далі - Закон №5203-VI) адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Стаття 5 Закону №5203-VI визначає, що виключно законами, які регулюють суспільні відносини щодо надання адміністративних послуг, встановлюються: 1) підстави для одержання адміністративної послуги; 2) суб'єкт надання адміністративної послуги та його повноваження щодо надання адміністративної послуги; 3) перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги; 4) платність або безоплатність надання адміністративної послуги; 5)граничний строк надання адміністративної послуги; 6) перелік підстав для відмови у наданні адміністративної послуги.

Згідно частини першої - четвертої статті 8 Закону №5203-VI суб'єктом надання адміністративних послуг на кожну адміністративну послугу, яку він надає відповідно до закону, затверджуються інформаційна і технологічна картки, а у разі якщо суб'єктом надання є посадова особа, - органом, якому вона підпорядковується.

Інформаційна картка адміністративної послуги, що надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, іншого державного органу, їх посадовими особами, які уповноважені відповідно до закону надавати адміністративну послугу, затверджується на підставі типової інформаційної картки, затвердженої відповідним центральним органом виконавчої влади, іншим державним органом.

У разі делегування центральним органом виконавчої влади, іншим державним органом відповідно до закону повноважень з надання адміністративних послуг органам місцевого самоврядування інформаційна картка адміністративної послуги, що надається органом, якому делеговані такі повноваження, затверджується на підставі типової інформаційної картки, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики щодо делегованого повноваження.

Інформаційна картка адміністративної послуги містить інформацію про: 1) суб'єкта надання адміністративної послуги та/або центр надання адміністративних послуг (найменування, місцезнаходження, режим роботи, телефон, адресу електронної пошти та веб-сайту); 2) перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, порядок та спосіб їх подання, а у разі потреби - інформацію про умови чи підстави отримання адміністративної послуги; 3) платність або безоплатність адміністративної послуги, розмір та порядок внесення плати (адміністративного збору) за платну адміністративну послугу; 4) строк надання адміністративної послуги; 5) результат надання адміністративної послуги; 6) можливі способи отримання відповіді (результату); 7) акти законодавства, що регулюють порядок та умови надання адміністративної послуги.

Інформаційна картка адміністративної послуги розміщується суб'єктом надання адміністративних послуг на його офіційному веб-сайті та у місці здійснення прийому суб'єктів звернень.

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно листа Держпідприємництва від 11 березня 2013 року №2032/0/20-13, місцевий дозвільний орган розробляє регламент (інформаційну картку), який визначає послідовність дій для отримання документа дозвільного характеру, схеми дозвільних (погоджувальних) процедур. Примірна форма регламенту (інформаційної картки) затверджена наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 03 липня 2009 року №116.

На підставі аналізу викладеного, суд приходить до висновку про те, що як Регламент (інформаційна картка) на Висновок державної екологічної експертизи від 27 січня 2017 року вцілому, так і оскаржуваний позивачем його пункт 6.7, не є ні нормативно-правовим актом, ні актом індивідуальної дії. Тобто, не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. За своєю правовою природою названий Регламент (інформаційна картка) на Висновок державної екологічної експертизи по суті лише визначає послідовність дій для отримання відповідного документа дозвільного характеру, а в оскаржуваному пункті 6.7 наведено фактично положення зі статей 37 та 28 Закону України «Про екологічну експертизу».

Не зазначення відповідачем у пункті 6.7 Регламенту (інформаційної картки) на Висновок державної екологічної експертизи повного змісту статті 37 Закону України «Про екологічну експертизу», про що вказував позивач в обґрунтування позову, не порушує жодних прав останнього й не позбавляє його права вчиняти дії, спрямовані на отримання Висновку державної екологічної експертизи відповідно до законодавства України, яким врегульовано отримання такого.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача оскаржуваним пунктом 6.7 Регламенту (інформаційної картки), який не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України й не порушує прав позивача, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім цього, суд також звертає увагу і на те, що згідно наявних у справі матеріалів 07 серпня 2017 року комісією Державної регуляторної служби України проведено позапланову перевірку додержання вимог законодавства з питань видачі документів дозвільного характеру управлінням екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації, за результатами якої порушень в Регламенті (інформаційній картці) на Висновок державної екологічної експертизи та, зокрема, пункті 6.7 цього Регламенту, не виявлено.

Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи позивачем не було доведено суду про наявність порушеного права оскаржуваним рішенням.

Водночас з огляду на надані в судовому засіданні пояснення позивача суд вважає за доцільне роз'яснити, що він у разі непогодження з діями суб'єкта (суб'єктів) владних повноважень щодо невидачі йому Висновку державної екологічної експертизи не позбавлений права на звернення до суду з позовом про оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 08 вересня 2017 року.