Справа № 826/15138/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного акціонерного товариства “Оболонь”

до

третя особа

Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області

Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області

про

визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Оболонь» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області щодо невиконання передбачених статтею 43 ПК України заходів та дій щодо повернення позивачу помилково та надміру сплаченої плати за користування земельною ділянкою;

- зобов'язати Маріупольську об’єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Донецькій області підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Донецькій області висновок про повернення Приватному акціонерному товариству «Оболонь» 700 408, 58 грн. помилково та надміру сплачених грошових зобов'язань за користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Оболонь» має переплату (надміру сплачений платіж) з податку на прибуток у розмірі 169441,65 грн., що підтверджується актом звірки з бюджетом з податку на прибуток станом на 28.03.2016 рік

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.04.2016 року товариство подало уточнюючі декларації за 2014, 2015,2016 року та 31.08.2016 року надіслало заступнику начальника – начальнику Київського районного у м. Донецьку відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області заяву на повернення помилково та /або надміру сплачених грошових зобов’язань №2113/02-16 із проханням повернути на поточний розрахунковий рахунок кошти, які були сплачені з 28.11.2014 року по 29.03.2016 року в загальній сумі 700 408.58 грн. Проте листом від 14.09.2016 року за вих. №997/0/1-16 Центрально-Донецьке відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області повідомило, що теперішній час виникли труднощі щодо повернення помилково або надміру сплачених коштів місцевого бюджету по підприємствам які знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, тому заяви про перерахування коштів залишаються без виконання до врегулювання даного питання.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих суду письмових заперечень, проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи явку до судового засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача та третьої особи, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Оболонь», згідно договорів купівлі-продажу майна від 13.12.2011 року, має в приватній власності частину будівлі виробничого корпусу (літера В-1) загальною площею 2 851,70 кв.м та частину будівлі виробничого корпусу (літера В-1) загальною площею 1057,10 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Донецьк, вул. Савченка, 1»а».

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що починаючи з вересня 2013 року товариство сплачувало плату за користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі, відповідно до вищезазначених договорів.

Позивачем до податкового органу були подані уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2014 рік на суму 84 470,88 грн.,2015 рік – 497 284,28 грн., 2016 рік – 118 653,42 грн.

Листом від 14.09.2016 року за вих. №997/0/1-16 Центрально-Донецьке відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області повідомило, що згідно з п. 8 «Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесу повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов’язань за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які розділяються між державним та місцевим бюджетом повинні погоджуватись відповідним фінансовим органом. На теперішній час виникли труднощі щодо повернення помилково або надміру сплачених коштів місцевого бюджету по підприємствам, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території. Виконання таких висновків не є можливим органами Державної казначейської служби України, так як порушуються вимоги п.8 Порядку в зв’язку з відсутністю місцевих фінансових органів на непідконтрольній Україні території. Додатково повідомлено, що доповнення Бюджетного кодексу України ст.672 та затвердження наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року №1146 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум гpoшових зобов'язань, не вирішили проблеми.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить із наступного.

Зазначені правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) та Законом № 1669-VІІ.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

У п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Разом з цим, відповідно до п. 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як установлено судом, позивач подав уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в установленому законом порядку.

Підставою для зменшення податкових зобов'язань в уточнюючих податкових деклараціях позивачем визначено ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, що підтверджується поясненнями представникапозивача та проти чого не заперечував відповідач.

Судом встановлено що спірні правовідносини виникли у період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Суд застосовує норми матеріального права у редакції, що була чинною у період спірних правовідносин.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Законом України № 1669-VIІ від 02.09.2014 року “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Абзацом 1 статті 2 Закону № 1669-VIІ визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 6 Закону № 1669-VII було встановлено, що під час проведення АТО суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Період проведення АТО - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на теиторії України (абзац перший статті 1 Закону № 1669).

З аналізу вищевикладених норм Закону № 1669-VII та ПК України видно, що зазначеним Законом встановлено пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території, а саме щодо податку який сплачується суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО. Зазначені норми Закону № 1669-VII не суперечать вимогам Податкового кодексу України.

Перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, на які розповсюджуються пільги, встановлені статтею 6 Закону № 1669-VII, визначається виходячи з переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, згідно переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог п. 5 ст. 11 Закону № 1669-VII.

Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669-VII).

Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30.10.2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція”.

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, його дія лише була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України”.

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція”; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 “Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053”.

Суд зазначає, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30.10.2014 року, до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.

З огляду на викладене, пільги, встановлені ст. 6 Закону № 1669-VII, поширювались на позивача як платника орендної плати за землю.

Відповідно до статті 11 Закону № 1669-VII, Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає, що стаття 6 Закону № 1669 мала пряму дію та не вимагала додаткового вчинення будь-яких дій (отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин, тощо) для звільнення від сплати від орендної плати.

Крім цього, як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, позивачем було подано уточнюючі декларації з плати за землю за 2014-2016 роки.

Суд зазначає про те, що Законом України про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.16 р. внесено зміни до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", які набрали чинності з 08.06.16 р.

Статті 6 і 7 Закону № 1669 були викладені у наступній редакції:

"Звільнити суб’єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати суб’єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Серед іншого, вказаним законом доповнено статтю 4 Закону № 1669 частиною 4 наступного змісту: "Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Суд зазначає, що м. Донецьк значиться у переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження чи у переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до вказаних переліків населених пунктів.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, позивачем було сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою на загальну суму 700 408,58 грн.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд визнає вказану суму такою, що сплачена позивачкою надміру.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 43.1, 43.3 – 43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов’язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Як встановлено судом 31.08.2016 року позивач звернувся до відділення Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою у якій просив повернути надміру сплачену суму орендної плати за земельну ділянку у розмірі 700 408,58 грн., яка знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Савченка, 1а, у Київському районі.

Проте, відповідач свій обов’язок щодо підготовки та подання відповідного висновку органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у встановлені ПК України строки не виконав.

Таким чином, суд вважає, що позивач виконав усі умови, передбачені статтею 43 Податкового кодексу України, які необхідні для повернення надміру сплачених сум, при цьому, відповідачем не надано жодних нормативно та документально обґрунтованих обставин, які могли б слугувати підставою для відмови у поверненні позивачу надміру сплачених грошових зобов'язань та, відповідно, підставою для неподання Маріупольською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про таке повернення.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області щодо невиконання передбачених статтею 43 ПК України заходів та дій щодо повернення позивачу помилково та надміру сплаченої плати за користування земельною ділянкою у розмірі 700 408,58 грн. підлягає задоволенню.

Поряд з цим, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов’язання Маріупольську об’єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Донецькій області підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Донецькій області висновок про повернення Приватному акціонерному товариству «Оболонь» 700 408, 58 грн. надміру сплачених грошових зобов'язань за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк. Вул. Савченка, 1а, у Київському районі, також підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати у сумі 11 884,13 грн., здійснені позивачем, підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 128-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнання протиправною бездіяльність Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області щодо невиконання передбачених статтею 43 ПК України заходів та дій щодо повернення позивачу помилково та надміру сплаченої плати за користування земельною ділянкою у розмірі 700 408,58 грн.

Зобов’язати Маріупольську об’єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Донецькій області підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Донецькій області висновок про повернення Приватному акціонерному товариству «Оболонь» 700 408, 58 грн. надміру сплачених грошових зобов'язань за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк. Вул. Савченка, 1а, у Київському районі.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Оболонь» судовий збір у сумі 11 884,13 грн. (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні 13 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 39883670).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа