Справа № 200/12946/17
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/200/1060/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2017 року Бабушкінський райсуд м.Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.
при секретарі - Южаковій В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «СІГМА ПЛЮС» до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов’язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Позивач зазначає, що Рішення міської ради про зобов’язання ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС» в частині замовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки прийняте 29.11.2014 року, проект землеустрою, на замовлення Позивача, було виготовлено та останній 26.09.2016 року звернувся з відповідним клопотанням до Відповідача, а немотивовану відповідь отримав лише 01.08.2017 року, у зв’язку з чим, питання щодо затвердження проекту землеустрою не вирішується Відповідачем протягом тривалого часу. Таким чином позивач вважає, що бездіяльність Відповідача є неправомірною та такою, що порушує майнові права та інтереси Позивача, норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного і Цивільного кодексів України та Конституції України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.
Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 33737367 від 17.02.2015 року, ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС», належать нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, будинок 30Г.
Рішенням Дніпропетровської міської ради № 175/59 від 29.12.2014 року «Про надання ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС», код ЄДРПОУ 39293981, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по Запорізькому шосе, 30Г (Бабушкінський район)» (строк дії рішення 2 роки), ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель і споруд за вказаною адресою.
Згідно п. 2 зазначеного Рішення сесії міської ради, ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС» зобов’язано замовити у суб’єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення.
На замовлення позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Геопро», було розроблено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель і споруд по Запорізькому шосе, 30Г.
26.09.2016 року, позивач звернувся до відповідача з клопотанням № 26/09-1 щодо затвердження вищевказаного проекту землеустрою, виготовленого ТОВ «Геопро», та 01.08.2017 року отримав письмову відмову про неможливість передати в оренду земельну ділянку за наявною площею – 2,2052 га.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що Рішення міської ради про зобов’язання ТОВ «Фірма «СІГМА ПЛЮС» в частині замовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки прийняте 29.11.2014 року, на замовлення позивача було виготовлено проект землеустрою, та останній 26.09.2016 року звернувся з відповідним клопотанням до відповідача, а відмову отримав лише 01.08.2017 року, у зв’язку з чим, питання щодо затвердження проекту землеустрою не вирішувалося відповідачем протягом тривалого часу, бездіяльність відповідача є неправомірною та такою, що порушує майнові права та інтереси позивача, норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного і Цивільного кодексів України та Конституції України.
Крім того, відповідно до п. 3 зазначеного Рішення відповідача № 175/59 від 29.12.2014 року, яке виконане позивачем, площа та конфігурація даної земельної ділянки визначається під час складання проекту землеустрою щодо її відведення.
Тобто, відмовляючи позивачу у передачі земельної ділянки площею 2,2052га в оренду, відповідач залишає поза увагою той факт, що дана земельна ділянка має сільськогосподарське призначення, на якій побудовані споруди (сторожка, навіс) для зручності ведення господарської діяльності, відповідно до її цільового призначення, а саме – сільське господарство та всупереч чинному законодавству, відмовив позивачу, мотивуючи її не співмірністю площі земельної ділянки та загальною площею будівель та споруд розташованих на ній, хоча і не заперечував, що цільове сільськогосподарське призначення даної земельної ділянки не змінювалось.
Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 1, 4, 6 ст. 123 Земельного кодексу України, н
адання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Відтак, відповідач, до виключної компетенції якого віднесено вирішення питання щодо затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки площею 2,2052га по фактичному розміщенню будівель і споруд по Запорізькому шосе, 30Г, своєю бездіяльністю, всупереч законним вимогам позивача, протягом тривалого часу зволікає щодо розгляду даного питання в порядку визначеним законом, у зв’язку з чим порушує норми Конституції та Законів України, права та інтереси позивача щодо отримання в оренду зазначеної земельної ділянки та унеможливлює ведення останнім господарської діяльності на даній земельній ділянці, відповідно до її цільового призначення.
Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп
у справі щодо несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (Рішення № 7-рп/2009 Конституційного Суду України від 16квітня 2009року, справа № 1-9/2009).
Згідно зі змісту окремої думки судді Конституційного Суду України Кампа В.М. від 24.04.2009 року, стосовно Рішення Конституційного суду № 7-рп/2009, зазначено наступне: враховуючи, що індивідуально-правові акти, зокрема, місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки, одностороннє скасування радами цих актів порушує право зазначених осіб на розгляд їх справ відповідно до встановленої Конституцією і законами України процедури. Оскільки місцеві ради при розгляді таких справ:
а) виступають "суддями" у власних справах, що суперечить загальному принципу права nemo iudex idoneus in propria causa, згідно з яким жодний орган влади не може бути суддею у власній справі (в цьому разі здійснювати юрисдикційну діяльність);
б) втручаються у виключну сферу судової влади, яка є конституційним гарантом прав людини і громадянина. У Законі України "Про звернення громадян" передбачено подання скарги у порядку підлеглості до вищого органу або посадової особи. За відсутності позасудового контролю за ненормативними актами (місцеві ради не мають над собою ієрархічної влади в силу специфіки місцевого самоврядування), судовий контроль (статті 8, 55 Конституції України) є єдиною формою вирішення спорів щодо цих актів та захисту прав і законних інтересів громадян та юридичних осіб приватного права. Отже, юрисдикційна діяльність місцевих рад стосовно власних індивідуальних правових актів є неможливою, а тому вона реалізується лише судовими органами.
Аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.
У той же час, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.
Згідно ч. 14 ст.123 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Згідно вимог ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративного суду, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України, встановлено інший порядок судового провадження.
Пункт 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, містить визначення терміну справа адміністративної юрисдикції, а саме: справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін, є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адмін
істративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.
Відтак, бездіяльність відповідача щодо затвердження вказаного проекту землеустрою є протиправною, такою що не узгоджується з нормами права, не відповідає нормам Конституції України, тобто є незаконною, у зв’язку з чим, позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов’язання останнього розглянути дане питання на найближчій сесії Дніпровської міської ради у відповідності до чинного законодавства України, підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 144 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 18 79, 104, 105, 106, 162 КАС України, ст. ст. 12, 116, 123 Земельного кодексу України, Рішенням № 7-рп/2009 Конституційного Суду України від 16 квітня 2009року (справа № 1-9/2009), ст. ст. 2, 3, 10, 25, 26, 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «СІГМА ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39293981) – задовольнити в повному обсязі.
Визнати бездіяльність Дніпровської міської ради щодо зволікання та не прийняття відповідного рішення щодо затвердження проекту землеустрою (розробник – ТОВ «Геопро») про відведення земельної ділянки, площею 2,2052 га, по фактичному розміщенню будівель та споруд Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «СІГМА ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39293981), що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 30Г - протиправною.
Зобов’язати Дніпровську міську раду, на найближчій сесії Дніпровської міської ради, розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою (розробник – ТОВ «Геопро») щодо відведення земельної ділянки, площею 2,2052 га, по фактичному розміщенню будівель та споруд Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «СІГМА ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39293981), що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 30Г.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «СІГМА ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39293981) судові витрати у сумі 1600 гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська. копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Суддя Т.В. Шевцова