Справа № 2а/1270/9869/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2017 р. м. Київ К/800/35742/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Калашнікової О.В.,

Шведа Е.Ю.,

секретар судового засідання Коцюрба В.М.,

за участю:

прокурора Кузнєцової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг в Луганській області до Державної фінансової інспекції в Луганській області, за участю Прокуратури Луганської області про визнання незаконною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Служба автомобільних доріг у Луганській області (далі по тексту - Служба/позивач) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Луганській області (далі по тексту - інспекція/відповідач) про визнання незаконною та скасування вимоги про усунення порушень від 05.12.2012 року №12-06-14-14/2253.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 року, адміністративний позов задоволено частково. Скасовано п. 2 вимоги про усунення порушень від 05.12.2012 № 12-06-14-14/12253, в частині повернення використаних за нецільовим призначенням коштів до державного бюджету в сумі 2 940 000 грн. Скасовано п. 3 вимоги про усунення порушень від 05.12.2012 № 12-06-14-14/12253, в частині відображення в обліку дебіторської заборгованості у загальній сумі 412940 грн. та проведення в цій частині претензійно-позовної роботи з контрагентами (підрядниками) щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг. В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог, Державна фінансова інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 31.07.2012 року по 23.10.2012 року відповідно до п.2.10 Плану роботи Дерфінінспекції України на ІІІ квартал 2012 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 17.08.2012 року № 732, виданого начальником ДФІ в Луганській області Сутягиною О.В., заступником начальника Лисичанської об'єднаної Держфінінспекції Кальницькою Т.В. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Луганській області.

За наслідками такої ревізії ДФІ в Луганській області було складено акт №06-21/008 від 23.10.2012 року.

Державною фінансовою інспекцією в Луганській області до Служби автомобільних доріг України у Луганській області пред'явлено вимогу № 12-06-14-14/12253 від 05.12.2012 року "Про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності порушень законодавства», якою позивачу пред'явлено наступні вимоги:

- опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень,

- повернути використані за нецільовим призначенням кошти до державного бюджету в сумі 2940,0 тис. грн.,

- прийняти заходи щодо недопущення випадків використання бюджетних коштів за нецільовим призначенням,

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість у загальній сумі 735,47 тис. грн. Провести претензійно-позовну роботу з контрагентами (підрядниками) щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг,

- в іншому випадку з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, стягнути шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю України,

- в разі недосягнення повного відшкодування винними особами завданих збитків в добровільному порядку, звернутися з відповідними позовами до суду.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26.01.1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, відповідач пред'явив вимогу про усунення порушень, в якій (пункт 2) зазначено про необхідність відшкодування збитків.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 10.02.2015 року № 21-632а14.

Стосовно позовних вимог про скасування пункту 3 вимоги щодо зобов'язання відобразити в обліку дебіторську заборгованість та проведення в цій частині претензійно-позовної роботи з контрагентами (підрядниками) щодо відшкодування зайвих виплат колегія суддів зазначає, що перевірка таких вимог передбачає встановлення розміру збитків. Проте, наявність збитків та їх розмір у цій справі не перевіряється.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального, що є підставою для ухвалення нового рішення у справі.

Керуючись ст. 220, 221, 229, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Луганській області задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, якою у позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: