Справа № 806/2033/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м.Житомир справа № 806/2033/17

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_1, звернулися до суду з позовом, в якому просять:

- Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_2 (РНОКП1І НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № А-7304/0-6388/6-17 від 22.06.2017 року та, як наслідок визнання дій протиправними, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) від 15 травня 2017 року зареєстрована за № А-7304/0/5-17, що подана його законним представником ОСОБА_1 і надати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви.

- Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № А-7302/0-6390/6-17 від 22.06.2017 року та, як наслідок визнання дій протиправними, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) від 15 травня 2017 року зареєстрована за № А-7302/0/5-17, що подана його законним представником ОСОБА_1 і надати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви.

В обґрунтування позову зазначено, що законний представник позивачів - ОСОБА_1 22.05.2017 року подала у їх інтересах до відповідача заяви про видачу наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки с/г призначення державної власності у власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господраства" орієнтовною площею 2,0000 га, які розташовані в адміністративних межах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. За результатами розгляду заяв, управління на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направило листи від 22.06.2017 року № А-7304/0-6388/6-17 та від 22.06.2017 року №А-7302/0-6390/6-17, в яких відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Як підставу для відмови у наданні дозволу зазначено, що у поданих заявником пакетах документів містяться копії довіреностей, які не засвідчені належним чином, а також вказано на відсутність дозволу органу опіки та піклування і нотаріальної згоди від батьків. Представник позивачів вважає таку відмову протиправною, оскільки самі заяви були подані законним представником особисто, яка не діє на підставі довіреності, а її повноваження підтверджуються іншими документами. А вимога щодо надання нотаріально посвідченої згоди батьків та дозволу органу опіки та піклування позивача на стадії розгляду заяви є передчасною, оскільки необхідна лише на стадії реєстрації права власності за неповнолітньою особою, тому не ґрунтується на нормах права. Отже, вказує, що підстави відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відносяться ні до однієї з підстав, визначених ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України.

Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. 04.09.2017 року надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника в іншому судовому засіданні (а.с. 36). Письмових заперечень на позовну заяву відповідач не надав. Суд визнав причину неявки представника відповідача в судове засідання не поважною.

Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Встановлено, що 22.05.2017 року законний представник позивачів ОСОБА_1 в їхніх інтересах та від їхнього імені подала до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області заяви про видачу наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки с/г призначення державної власності у власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,0000 га, які розташовані в адміністративних межах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту (а.с. 19-20).

У додатках до заяв зазначено: копії витягів з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання; копії паспортів із зазначенням РНОКПП; копії свідоцтв про народження; копії витягів з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання законного представника ОСОБА_1; копії паспорту ОСОБА_1 із зазначенням РНОКПП; схеми розташування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які відводяться у власність гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовними площами по 2,000 га які розташовані в адміністративних межах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту (а.с.19-20).

За результатами розгляду заяв позивачів Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області надано було уповноваженому представнику ОСОБА_1 листи від 22.06.2017 року №А-7304/0-6388/6-17 та №А-7302/0-6390/6-17, в яких відмовлено у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою. Як підстави для відмов зазначено, зокрема, що неповнолітня особа має право набуття у власність земельної ділянки та видачу правовстановлюючих документів на неї, проте вчинення усіх необхідних дій остання може здійснювати виключно за наявності нотаріально посвідченої згоди батьків або піклувальника та отримання дозволу органу опіки та піклування. Крім того, неповнолітні особи здійснювати розпорядження земельними ділянками самостійно мають право при досягнення 18 років. Також вказано на те, що у поданому пакеті документів містяться копії довіреностей, не засвідчених належним чином (а.с. 21-24).

Представник позивачів, вважаючи такі відмови протиправними, звернулася до суду.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність їх вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 ст. 33 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, нормами ст. 118 Земельного кодексу України встановлений порядок звернення до відповідного органу виконавчої влади та перелік документів для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Стосовно ненадання представником позивачів належним чином завіреної довіреності до пакету документів на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, законний представник позивачів 22.05.2017 року особисто звернулась до відповідача із заявою у порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України, до заяв було додано вичерпний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України та відповідний документ, що підтверджує її повноваження як представника, а саме: копії свідоцтв про народження позивачів.

З огляду на викладене, представник позивачів ОСОБА_1 не діяла на підставі довіреності, а її повноваження стосовно представництва її неповнолітніх синів підтверджувались іншим документом, тому додана до пакету документів копія довіреності не стосувалась її повноважень та не мала значення для вирішення питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту. Крім того, суд звертає увагу, що вказаний документ також відсутній у переліку документів, що додані до заяв про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Стосовно такої підстави відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою як відсутність у переліку наданих документів нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника чи дозволу органу опіки та піклування на вчинення неповнолітньою особою правочину, суд зазначає таке.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначене ст. 79 Земельного кодексу України.

Формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав визначене вимогами ст.79-1 Земельного кодексу України.

Частиною 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Після того як земельна ділянка вже сформована відбувається її державна реєстрація.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз положення вищевказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець поділяє порядок набуття права власності на земельну ділянку (право користування) на два етапи: формування земельної ділянки (стосується земельних ділянок, що утворюються вперше); державна реєстрація земельної ділянки.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч.4 ст. 32 Цивільного кодексу України згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 34 Цивільного кодексу України встановлено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Таким чином, Цивільним кодексом України визначено, що особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, мають обмежену цивільну дієздатність, а тому відповідно до статті 32 Цивільного кодексу України неповнолітні особи вчиняють правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Також Цивільним кодексом України визначено, що на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, а тому від імені та в інтересах своїх дітей мають право вчиняти дії щодо набуття неповнолітніми майнових прав.

Тобто, неповнолітня особа має право на набуття у власність земельної ділянки та видачу правовстановлюючих документів на неї, проте вчинення усіх необхідних дій остання може здійснювати виключно за наявності нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника та отримання дозволу органу опіки та піклування. З огляду на що здійснювати розпорядження земельними ділянками самостійно зазначені особи мають право при досягненні вісімнадцяти років.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що у випадку бажання отримати земельну ділянку неповнолітньою особою, батькам (усиновлювачам) необхідно звернутись із заявою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України.

Після того, як буде виданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийнято рішення про безоплатну передачу земельної ділянки у власність неповнолітній особі, батькам (усиновлювачам) необхідно отримати в органах опіки і піклування дозвіл на те, що батьками (усиновлювачами) на дитину (неповнолітню особу) буде оформлено (зареєстровано) право власності на земельну ділянку.

Таким чином, нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) і дозвіл органу опіки та піклування необхідні лише на стадії реєстрації права власності земельної ділянки за неповнолітньою особою, оскільки на стадії отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельна ділянка є несформованою як об'єкт цивільного права.

Як встановлено судом, законним представником позивачів до заяв були додані графічні матеріали - викопіювання щодо розташування запитуваних земельних ділянок, на яких відображені бажані місця розташування земельних ділянок, відображені кадастрові номери земельних ділянок, що розташовані поруч з пропонованими до відведення земельних ділянок, копії свідоцтв про народження позивачів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 є матір'ю позивачів, та як їхній законний представник відповідно до ст.242 Цивільного кодексу України може представляти їх інтереси, копії паспортів позивачів та ОСОБА_1, а тому висновки відповідача, викладені у листах від 22.06.2017 року № А-7304/0-6388/6-17 та № А-7302/0-6390/6-17 про відсутність у поданому пакеті документів належним чином засвідченої довіреності та нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) і дозволу органів опіки та піклування на вчинення неповнолітньою особою правочину, є неправомірними.

Як наслідок, є протиправними та підлягають скасуванню відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.06.2017 року №А-7304/0-6388/6-17 та №А-7302/0-6390/6-17 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 орієнтованою площею 2,000 га, які розташовані у межах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Відповідно, оскільки у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачам у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права позивачів можливе не інакше, як шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, щодо зобов'язання відповідача повторно у відповідності до чинного законодавства розглянути заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подані їх законним представником ОСОБА_1 від 22.05.2017 року №А-7304/0-6388/6-17 та №А-7302/0-6390/6-17 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою у відповідності до поданих документів.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Вищого адміністративного суду України викладеній в ухвалі від 12.01.2017 року К/800/21531/16 у справі №569/17259/15-а.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.94 КАСУ сплачений позивачем судовий збір, при зверненні до суду з даним позовом, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Керуючись статтями 86, 94, 158-162, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № А-7304/0-6388/6-17 від 22.06.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 15 травня 2017 року № А-7304/0/5-17, що подана його законним представником ОСОБА_1 і надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № А-7302/0-6390/6-17 від 22.06.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 15 травня 2017 року № А-7302/0/5-17, що подана його законним представником ОСОБА_1 і надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 07 вересня 2017 р.