Справа № 2а-5954/11/2670
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2017 р. м. Київ К/9991/58498/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівЄрьоміна А.В.
Кравцова О.В.
секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участі третіх осіб: ОСОБА_4 та представника ПАТ "АК "Київводоканал" - Довгалюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційному порядку у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація, далі - КМДА), Київського міського голови ОСОБА_8, треті особи: Приватне акціонерне товариство (далі - ПАТ) "Екостандарт", Національна комісія регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ України), ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПАТ "АК "Київводоканал"), ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання дій неправомірними, скасування розпоряджень за касаційною скаргою ОСОБА_11 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в Шевченківському районному суді міста Києва пред'явили позов до виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Київського міського голови ОСОБА_8, треті особи: ПАТ "Екостандарт", НКРЕ України, ПАТ "АК "Київводоканал", ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання дій неправомірними, скасування розпоряджень.

З урахуванням уточнених позовних вимог просили:

- визнати неправомірними дії Київського міського голови ОСОБА_8 щодо видання розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 серпня 2009 року № 981 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення", № 980 "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та гарячої води для населення", № 979 "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", № 978 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій";

- визнати незаконними та не чинними з моменту прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 серпня 2009 року № 981 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення", № 980 "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та гарячої води для населення", № 979 "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", № 978 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій";

- зобов'язати виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) та Київського міського голову прийняти розпорядження щодо встановлення та погодження тарифів на житлово-комунальні послуги у відповідності до Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", постанов Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 955 "Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води", від 12 липня 2006 року № 959 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення", від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій".

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2011 року на підставі частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з порушенням правил предметної підсудності вказану справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та не чинними з моменту прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 серпня 2009 року № 981 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення", № 980 "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та гарячої води для населення", № 979 "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", № 978 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_11, який не брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, і який вважає, що суд першої інстанції частково та суд апеляційної інстанції вирішили питання про його права, свободи, інтереси у вказаних правовідносинах, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог про скасування розпоряджень залишити без розгляду, в решті позовних вимог ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а також зміни мотивувальну частину постанови, виключивши посилання на необов'язковість державної реєстрації розпоряджень і на існування постійно діючого органу, та щодо невідповідності розпоряджень вимогам статті 58 Конституції України і визнання їх незаконними і не чинними.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ "АК "Київводоканал", посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31 серпня 2009 року виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) видані розпорядження, правомірність яких оскаржується у цій справі, і зокрема:

- № 978 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій";

- № 979 "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій";

- № 980 "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та гарячої води для населення";

- № 981 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення".

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий орган Київської міської ради (КМДА), приймаючи оспорювані розпорядження, діяв у відповідності до наданих повноважень, проте не у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Такий висновок обґрунтовано тим, що КМДА є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади, до повноважень якого відноситься видання розпоряджень про встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Між тим, посилаючись на те, що вказані розпорядження мають нормативно-правовий характер, державна реєстрація яких є обов'язковою, а також що вони є регуляторними актами, зазначив про протиправне недотримання процедури їх прийняття.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд послався на те, що оспорювані розпорядження є актами органу місцевого самоврядування, які не підлягають державній реєстрації, а також вказав про невідповідність їх ознакам регуляторного акта, а тому, дійшов висновку, що виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) при їх прийнятті діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними з огляду на таке.

У частині другій статті 118, частині другій статті 140 Конституції України встановлено, що особливості здійснення виконавчої влади і місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, які відповідно до частини третьої статті 133 Основного Закону мають спеціальний статус, визначаються окремими законами України.

Згідно з частиною п'ятою статті 118 Конституції України Київський міський голова як голова КМДА при здійсненні своїх повноважень у сфері виконавчої влади відповідальний перед Президентом України і Кабінетом Міністрів України, а також підзвітний і підконтрольний Кабінету Міністрів України.

За змістом статей 14, 16 Закону України від 15 січня 1999 року

№ 401-XIV "Про столицю України - місто-герой Київ" однією з особливостей здійснення виконавчої влади і місцевого самоврядування в м. Києві є зосередження у КМДА функцій у сферах виконавчої влади і місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25 грудня 2003 року

№ 21-рп/2003 (справа про особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування) вказав на те, що КМДА є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади. КМДА має очолювати лише особа, обрана Київським міським головою, яка Президентом України призначається головою КМДА.

За змістом підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку та межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Наведене кореспондується із положеннями підпункту 4 частини першої статті 5 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", частиною третьою статті 20 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-IV "Про теплопостачання" щодо засад формування органами місцевого самоврядування цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

За частиною шостою статті 59 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються міським головою.

За частиною восьмою цієї статті міський голова в межах своїх повноважень видає розпорядження.

У статті 42 Закону № 280/97-ВР передбачені повноваження міського голови на прийняття ним розпоряджень, перелік (коло) яких не містить права приймати розпорядження з питань, пов'язаних зі сферою споживання житлово-комунальних послуг.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, які є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Як установили суди у справі, що розглядається, предметом спору у справі є розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 серпня 2009 року № № 978, № 979, № 980, № 981.

Разом з тим, матеріали справи належно оформлених копій вказаних розпоряджень не містять.

Ці обставини, на думку колегії суддів, не давали судам першої та апеляційної інстанції можливості встановити точний зміст вказаних розпоряджень, правовідносини, які ними регулюються, та врешті й надати їм правову оцінку.

Наявність у справі копій роздруківок із газети "Хрещтик", де ці акти опубліковані, не позбавляло обов'язків судів витребувати у суб'єкта владних повноважень належно оформлені їх копії.

Також колегія суддів вказує на те, що суд касаційної інстанції не може перевірити законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в обсязі доводів касаційної скарги ОСОБА_11 за відсутності належно оформлених копій розпоряджень, правомірність яких є предметом спору.

Згідно з частиною першою статті 69 та частиною першою статті 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням цього є підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід усунути неповноту встановлення обставин у цій справі в обсязі вказівок суду касаційної інстанції, та у залежності від встановленого вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 227 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київського міського голови ОСОБА_8, треті особи: Приватне акціонерне товариство "Екостандарт", Національна комісія регулювання електроенергетики України, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання дій неправомірними, скасування розпоряджень направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Кравцов О.В.