Справа № 229/1702/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гонтар А.Л.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №229/1702/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретаря судового засідання Копиці С.В., за участю позивача особисто, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року у справі № 229/1702/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області про визнання дій незаконними і стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.05.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача про виключення з його трудового стажу період навчання в Дружківському машинобудівному технікумі та період праці з 26.08.1991 року по 30.01.1992 року неправомірними та стягнути з відповідача на користь позивача 6026, 56 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди та 300 грн. за надання правової допомоги (а.с. 2-3).

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року у справі № 229/1702/17 позовні вимоги залишені без задоволення (а.с. 44-47).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом неповно досліджено матеріали справи, а саме: позивач навчався в технікумі 5 років і з 26 серпня 1991 року по 30 січня 1992 року вже працював і про це зазначено у трудовій книжці, яка надавалась позивачем до суду. Зазначає, що суд не витребував пенсійну справу для огляду та відповідач визнав свої помилки при призначенні пенсії позивачу, зробивши перерахунок пенсії.

Посилається на порушення норм матеріального права: ст. 1166 - 1167 ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував і пояснив, що позивач на час призначення пенсії по інівалідності працював і про своє звільнення, незважаючи на ознайомлення з пам'яткою пенсіонера, повідомив тільки 23.01.2017 року, коли досяг пенсійного віку. Періоди, які позивач вважав спірними, були враховані в стаж ще при призначенні пенсії. Щодо рішення № 174 про врахування окремих періодів, то його прийняття було вчинено на вимогу УСЗН, оскільки в трудовій книжці запис мав виправлення, хоча цей період і був врахований в стаж позивачеві в серпні 2015 року. А перерахунок пенсії з 01.02.2017 року був здійснений на підставі заяви позивача від цієї дати і збільшення розміру пенсіїї відбулося, так як позивач досяг пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення сторін, дослідивши додатково надані матеріали пенсійної справи позивача, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12.08.2015 року ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності відповідно до його заяви. Зарахований стаж складає: військова служба 2 роки 0 міс. 26 днів, страховий стаж з 01.07.2000 року - 11 років 9 міс. 10 днів, загальний стаж (після 2004 року) - 6 років 4 міс. 25 днів, загальний стаж (повний) - 32 роки 10 місяців 26 днів. З розрахунку стажу вбачається, що зараховано, зокрема, період праці позивача з 26.08.1991 року по 30.01.1992 року. Розмір пенсії по інвалідності становить 2552, 63 грн. (а.с. 32, 71-72).

Згідно розпорядження № 173774 від 01.09.2015 року 12.08.2015 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у звязку зі звільненням останнього та призначено пенсію у розмірі 2552, 63 грн. з 11.08.2015 року по 31.08.2016 року (а.с. 109).

З розпорядження № 173774 від 23.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 зроблено перерахунок пенсії до призначення пенсії, а саме: розмір пенсії становить 2558, 66 грн. Зарахований стаж складає: військова служба 2 роки 0 міс. 26 днів, страховий стаж з 01.07.2000 року - 11 років 10 міс. 10 днів, загальний стаж (після 2004 року) - 8 років 5 міс. 25 днів, загальний стаж (повний) - 32 роки 11 місяців 26 днів (а.с. 114).

23 січня 2017 року позивач звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії у звязку зі звільненням та надав довідку від 23.01.2017 року № 23 Дружківського технікуму Донбаської Державної Машинобудівної академії про періоди навчання (а.с. 34).

На підставі рішення № 174 від 31.01.2017 року розпорядженням № 173774 від 31 січня 2017 року позивачеві з 01.02.2017 року було перераховано пенсію з урахуванням стажу навчання у Дружківському машинобудівельному технікуму з 01.09.1973 року по 21.11.1974 року; з 07.09.1975 року по 30.06.1977 року; з 02.09.1977 року по 04.09.1977 року; з 01.12.1977 року по 30.06.1978 року. Загальний стаж становить 36 років 7 місяців 14 днів. Доплата пенсії за лютий 2017 року у розмірі 376, 66 грн. нараховано у виплатний період березня поточного року (а.с. 11, 13, 34-35, 116, 130, 134, 152).

22.02.2017 року ОСОБА_3 звертався до відповідача з заявами відповідно до Закону України «Про звернення громадян», в яких просив повідомити з якого часу змінена сума пенсії у зв'язку з його зверненням про перерахунок пенсії; яка сума пенсії недоплачена с моменту перерахунку пенсії та яким чином буде виплачена (а.с. 10, 12).

Листами від 06.03.2017 року та від 23.03.2017 року управління повідомило позивача, що йому проведений перерахунок пенсії в розмірі пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періоду навчання у Дружківському машинобудівному технікумі та періоду роботи з 26.08.1991 року по 30.01.1992 року. Оскільки дані про припинення трудової діяльності та періоду навчання надані позивачем 23.01.2017 року, провести перерахунок пенсії з 19.09.2015 року законних підстав немає. Доплата пенсії за лютий 2017 року в розмірі 376, 66 грн. нарахована у виплатний період березня поточного року (а.с. 11, 13).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині неправомірності нарахування йому пенсії на підставі протоколу від 20 серпня 2015 року залишено без розгляду, у звязку з тим, що позивач порушив строк звернення до суду Зазначена ухвала позивачем не оскаржена (а.с. 41-42).

Спірним у даній справі є визнання неправомірними дій відповідача про виключення з його трудового стажу періоду навчання в Дружківському машинобудівному технікумі та період праці з 26.08.1991 року по 30.01.1992 року та стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 6026, 56 грн., моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та 300 грн. за надання правової допомоги, у звязку з неврахуванням відповідачем до загального стажу позивача при призначенні пенсії періоду навчання у Дружківському машинобудівному технікумі та періоду роботи з 26.08.1991 року по 30.01.1992 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Згідно частини 4 статті 45 Закону України № 1058-IV перерахунок пенсії проводиться в разі виникнення права з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Пунктом 1.5 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 передбачено, що, зокрема, заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі звільнення (припинення діяльності, повязаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, повязаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви (п. 2.21 Розділу II).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 Закону № 1058-IV передбачено, що застрахована особа зобовязана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 23 січня 2017 року звернувся із заявою про перерахунок пенсії у звязку із звільненням, копією трудової книжки та довідкою від 23.01.2017 року № 23 та з 01.02.2017 року ОСОБА_3 управлінням проведений перерахунок пенсії, що ним не заперечується (а.с. 138 - 140).

Суд звертає увагу на ту обставину, що у 2015 році рішення про відмову у зарахуванні спірних періодів позивачу не приймалось.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області, зробивши перерахунок пенсії позивачу з 01.02.2017 року, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 22 ОСОБА_4 кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ОСОБА_4 кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1173 ОСОБА_4 кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 23 ОСОБА_4 кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ОСОБА_4 кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що обов'язок доведення факту спричинення моральної шкоди покладається на позивача. Окрім того, пенсійне законодавство не передбачає обовязку пенсійного органу щодо відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_4 кодексу України до спірних правовідносин застосувати не можна, так як п. 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 280 від 23.07.2014 року визначає, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Позивач вказував на те, що він є інвалідом 2-ї групи, змушений витрачати кошти на лікування, а недоплата пенсії значно відобразилась на його сімейному бюджеті, внаслідок чого позивач вимушений нервувати, хвилюватись, було порушено його нормальні життєві звязки, що призвело до моральних та душевних страждань.

Разом з тим, як вже зазначалось, відповідач, зробивши перерахунок пенсії позивачу з 01.02.2017 року, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України.

Таким чином, відповідач не завдав позивачу ні матеріальної, ні моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 статті 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до глави 6 КАС України, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Слід також зазначити, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Колегія суддів зазначає, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тією особами або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Так, на підтвердження понесених витрат за отриману правову допомогу апелянтом долучено до позовної заяви лише копію квитанції до прибуткового касового ордера. Будь-яких інших доказів понесених витрат не надано.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, як вірно зазначено судом першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року у справі № 229/1702/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 06 серпня 2017 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: І.В. Сіваченко

ОСОБА_5