Справа № 814/146/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/146/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Курманової І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнергоСтрім" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнергоСтрім" до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ЕнергоСтрім" звернулось до суду з позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації та просило визнати протиправною відмову Миколаївської обласної державної адміністрації, викладеної у листі від 30.11.16 за №4966/0/05/-43/3-16 на №б/н від 09.11.16, зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною площею орієнтовно 0,50 га, розташованих в акваторії річки Південний Буг та на її берегах у межах під'їздів до тимчасової понтонної переправи через річку Південний Буг між селами Чаусово-1 і Чаусово-2 Первомайського району Миколаївській області.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 Закону України, від 16.10.1997, № 575/97-ВР "Про електроенергетику" (в ред.,діючої на момент виникнення правовідносин) (надалі - Закон № 575/97-ВР ) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Згідно ст.7 Закону № 575/97-ВР проектування, будівництво, введення в експлуатацію, експлуатація, виведення з експлуатації об'єктів електроенергетики, систем централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, інших об'єктів, підключених до об'єднаної енергетичної системи України, регламентуються нормативно-правовими та нормативно-технічними документами.

Згідно ст.10 Закону № 575/97-ВР до повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах із суб'єктами електроенергетики належать, у тому числі : погодження питань розміщення на підпорядкованій їм території об'єктів електроенергетики виходячи з інтересів територіальної громади;

Згідно ч.1-2 ст.18 Закону № 575/97-ВР ,проектування та будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення) об'єктів електроенергетики здійснюються відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності. Оснащення об'єктів електроенергетики ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідні послуги (товари) яких регулюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, здійснюється на конкурентних засадах.

Фінансування капітального будівництва, реконструкції та обслуговування об'єктів, призначених для спільних потреб підприємств електроенергетики та підприємств інших галузей, провадиться за рахунок замовників (власників) та користувачів цих об'єктів.

Згідно п.7 ст. 13 Закону України, від 09.04.1999, № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля;

Згідно п/п а) та ж) ст.17 ЗК України ,до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ст.122 ЗК України ,сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у межах їхніх територій передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим передає земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст, що не входять до складу певного району, та за межами населених пунктів для всіх потреб, а також погоджує передачу таких земель у власність або у користування районними державними адміністраціями на їхній території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Державні органи приватизації здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації.

Земельні ділянки, що вилучаються, викуповуються або примусово відчужуються для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, надаються у користування для таких потреб органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які прийняли рішення про їх вилучення, викуп або примусове відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ТОВ "ЕнергоСтрім" зареєстровано в якості юридичної особи 28.12.15. Основним видом діяльності товариства є виробництво електроенергії.

09.11.16 ТОВ "ЕнергоСтрім" звернулось до Миколаївської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва гідроелектростанції з технологічним мостовим переходом орієнтовною площею 0,50 га, на річці Південний Буг між селами Чаусово-2 і Чаусово-1.

До звернення товариство долучило виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

30.11.16 року Миколаївською обласною державною адміністрацією надано відповідь ТОВ "ЕнергоСтрім" про те, що вищезазначена земельна ділянка відноситься до земель запасу водного фонду комунальної власності в межах території сіл Чаусове і Чаусове-2 Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Відповідно до ст.123 Земельного кодексу розпорядження землями комунальної власності не входить до повноважень обласної державної адміністрації.

Земельна ділянка на яку претендує ТОВ "ЕнергоСтрім" відноситься до земельних ділянок із земель запасу водного фонду комунальної власності, входять до прибережної захисної смуги ріки Південний Буг, яка визначена, але не встановлена ,що підтверджується листами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.11.2016 року та від 15.02.2017 року (арк.спр.42, 43).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову , так як у Миколаївської обласної державної адміністрації відсутні повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною площею орієнтовно 0,50 га, розташованих в акваторії річки Південний Буг та на її берегах у межах під'їздів до тимчасової понтонної переправи через річку Південний Буг між селами Чаусово-1 і Чаусово-2 Первомайського району Миколаївській області.

Крім того, судом 1-ої інстанції було встановлено зазначена земельна ділянка площею 0,5456 га на підставі рішення Чаусівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №4 від 25.12.08 передана у постійне користування Службі автомобільних доріг у Миколаївській області для розміщення автомобільної дороги загального користування (арк.спр.70).

30.04.09 року Службою автомобільних доріг у Миколаївської області оформлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою (арк.спр.72).

Крім того, представником апелянта під час апеляційного розгляду було визнано факт,що частина земельних ділянок, що зазначена у заяві до Миколаївської обласної державної адміністрації вже знаходиться у користуванні інших осіб , та них не може бути дозвіл на виконання проекту відведення, та він не зміг пояснити ,що перешкоджає звернутися із новою заявою до повноваженого органу за виключенням вказаних земельних ділянок.

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно загальновідомих відомостей Південний Буг- річка на південному заході України; в межах Хмельницької (122 км), Вінницькій (324 км), Кіровоградської (70 км) та Одеській (40 км; по кордоні з Кіровоградською), а також в Миколаївській (250 км) областях. Довжина - 806 (до лиману 792-806) км

Згідно ст.4 ВК України , до земель водного фонду належать землі, зайняті:

морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

береговими смугами водних шляхів.

Згідно п.3 ст.5 ВК України , до водних об'єктів загальнодержавного значення належать поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

Згідно ст.6 ВК України води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно п.2 ст. 7 ВК України ,до відання Верховної Ради України в галузі регулювання водних відносин належить розпорядження водним фондом України.

Згідно ст.59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Таким чином , апеляційний суд вважає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею, розташованих в акваторії річки Південний Буг, яка є водним об'єктом загальнодержавного значення, також не відноситься до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), яке набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Згідно п.47,49 Рішення ЄСПЛ у справі «"Україна-Тюмень" проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, стаття 1 Першого протоколу ( 994_535 ) містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.... Ці норми не є окремими, а є пов'язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див., наприклад, рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (Jahn and Others v. Germany), NN 46720/99, 72203/01 та 72552/01, параграф 78, ECHR 2005-...).

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей Конвенції ( 995_004 ) (див. рішення у справах "Амюр проти Франції" (Amuur v. France) від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, параграф 50; "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece), N 25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та "Малама проти Греції" (Malama v. Greece), N 43622/98, параграф 43, ECHR 2001-II).

Таким чином , апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову , так як повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною площею орієнтовно 0,50 га, розташованих на берегах річки Південний Буг у межах під'їздів до тимчасової понтонної переправи через річку Південний Буг між селами Чаусово-1 і Чаусово-2 Первомайського району Миколаївській області віднесене до компетенції Чаусівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, за умовою припинення користування нею Службою автомобільних доріг у Миколаївської області Службою автомобільних доріг у Миколаївської області в порядку ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, а бо інше може становити свавільне втручання у мирне володіння майном , яке гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції , також у Миколаївської обласної державної адміністрації ,яка при розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнергоСтрім" діяла в порядку, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законами та Конституцією України, відсутні повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельних ділянок ,розташованих в акваторії річки Південний Буг.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно ч.2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне,по-суті, рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнергоСтрім"- залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2017року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.