Справа № 822/677/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/677/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

07 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату доходів,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату доходів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" компенсацію за несвоєчасну виплату нарахованих на виконання рішення Красилівського районного суду від 09 листопада 2011 року 7625 (сім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 19 коп., надбавки за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 90 коп., недоплаченого щомісячного грошового утримання судді за період з червня 2015 року по лютий 2017 року включно.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року позивач працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області.

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року у справі №2-а-2652/11, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 травня 2015 року (в частині позовних вимог щодо виплати ОСОБА_2 надбавки до посадового окладу в розмірі 10% у зв'язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці) визнано протиправною бездіяльність Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, яка полягала у невидачі з 01 червня 2005 року наказу про встановлення судді Латюку Петру Яковичу надбавки до посадового окладу в розмірі 10% у зв'язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці, та зобов'язано ТУ ДСА в Хмельницькій області донарахувати позивачу з 01 червня 2005 року по січень 2009 року включно до заробітної плати та щомісячного грошового утримання і виплатити надбавку за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю по формі 3 у розмірі 10% від посадового окладу за період його роботи суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ВП №31831162 від 23 червня 2015 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-2652/11, виданого Красилівським районним судом Хмельницької області 22 березня 2012 року в частині позовних вимог щодо виплати ОСОБА_2 надбавки до посадового окладу в розмірі 10% у зв'язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці.

На виконання вказаного вище судового рішення, відповідач в липні 2015 року донарахував ОСОБА_2 до заробітної плати 7615,19 грн. надбавки за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю та 8516,90 грн. недоплаченого щомісячного грошового утримання.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ВП №31831162 від 30 вересня 2015 року, у відповідності до положень п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення постанови), вказане виконавче провадження закрито у зв'язку з тим, що боржником частково, у частині донарахування ОСОБА_2 з 01 червня 2005 року по січень 2009 року включно до заробітної плати та щомісячного грошового утримання надбавки за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю по формі 3 у розмірі 10% від посадового окладу за період його роботи суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, рішення суду виконано. Проте, відносно виплати грошових коштів, рішення суду не виконано у зв'язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень та стягнути кошти у примусовому порядку державний виконавець можливості не має, оскільки боржник обслуговується в органах Державного казначейства, яким і проводиться стягнення коштів з установ, що фінансуються з Державного бюджету.

Враховуючи, що в повному обсязі постанова Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року у справі №2-а-2652/11 не виконана, позивач звернувся з позовом до суду для стягнення компенсації за несвоєчасну виплату доходів за період з червня 2015 по лютий 2017 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, в тому числі, і на виконання судового рішення, а враховуючи, що головним розпорядником коштів у сфері діяльності органів судової системи є Державна судова адміністрація України, а підконтрольним їй органом є ТУ ДСАУ у Хмельницькій області, то позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно з ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія даного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Положеннями ст. 3 Закону № 2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до абз. 3 ст. 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 даного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів .

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Дана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14 щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 2 Закону № 2050-III при вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування особі втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у випадку донарахування та стягнення таких доходів за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22 жовтня 2010 року №12 (далі - Положення №12), організаційне забезпечення судів та функції головного розпорядника коштів здійснює Державна судова адміністрація України.

Нормами ч. 1 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Відповідно до пп. 16 п. 4 Положення №12 Державна судова адміністрація України відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, ДСА України та її територіальних управлінь.

За приписами п. 1 Типового положення про ТУ ДСАУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 15 липня 2015 №104 (далі - Типове положення), ТУ ДСАУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні управління) є ТУ ДСАУ та їй підпорядковуються. Територіальні управління утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Положеннями п. 3 Типового положення встановлено, що основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Згідно з п. 4.3 Типового положення територіальні управління здійснюють функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів.

Відповідно до пп. 30 п. 4 Положення №12 ДСА України відповідно до покладених на неї завдань здійснює внутрішній контроль за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів у судах, територіальних управліннях, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери управління ДСА України, аналізує ефективність використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами на основі поданих ними звітів в установленому законодавством порядку.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно відсутності підстав для нарахування та виплати позивачеві компенсації відповідно до Закону № 2050-III, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2016 року відповідача зобов'язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів за несвоєчасне нарахування та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з липня 2005 року по травень 2015 року та виплату грошового утримання судді за цей період (а.с. 15-16).

Між тим, даним судовим рішенням, з урахуванням висновків Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, встановлено необхідність застосування саме положень Закону № 2050-III при виплаті позивачу компенсації, що вказує на безпідставність тверджень апелянта стосовно разового характеру вказаних виплат.

З урахуванням вимог ч. 1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта стосовно відсутності підстав для нарахування та виплати позивачеві компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та виплату грошового утримання судді за спірний період не підтверджуються належними та допустимими в розумінні ст.ст. 69, 70 КАС України доказами, а відтак не приймаються судом до уваги.

Також суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта стосовно обґрунтованості затримки при нарахуванні та виплаті позивачу надбавки за роботу з таємними документами через не видання відповідного наказу Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Крім того, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що оскільки головним розпорядником коштів у сфері діяльності органів судової системи є Державна судова адміністрація України, а підконтрольним їй органом є ТУ ДСАУ у Хмельницькій області, то саме відповідач по справі має здійснити відповідні заходи з нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації за несвоєчасну виплату нарахованих на виконання судового рішення надбавки та грошового утримання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.