Справа № 826/13917/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2017 року № 826/13917/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Качур І.А., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України,

Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління

ДФС у Вінницькій області

третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національного банку України (надалі - Відповідач 1), Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (надалі - Відповідач 2), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», в якому просить зобов'язати Національний банк України надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 26.07.2016 року, а в разі її відсутності провести перевірку в Центрального відділення філії Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» (м. Вінниця, площа Жовтнева, 1) з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №26/06/2007/-840-КВ/29 від 26 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» на підставі постанови НБУ №424 від 13.09.2010 року «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» та зобов'язати Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області здійснити наступні дії: письмово підтвердити чи спростувати виконання банком Постанови №424 від 13.09.2010 року «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до пп.12.3.13 п.12.3 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 року №2275-У списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №26/06/2007/-840-КВ/29 від 26 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ненадання Відповідачами відповіді по суті запитів суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про доступ до публічної інформації". Крім цього, Позивач звертав увагу, що контролюючим орган проігноровано частину звернення, не вчинено активних дій щодо реагування та виконання заяви та/або не надано взагалі жодних відповіді щодо відмови в такому виконанні.

Представник Відповідача 1 проти позову заперечував, зазначивши при цьому, що останній не є розпорядником запитуваної інформації та підстави для проведення позапланової перевірки, яку просив провести Позивач, відсутні. Крім цього, НБУ наголосив, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

Представник Відповідача 2 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечень на позовну заяву суду не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечень на позовну заяву суду не надав.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники Відповідачів та третьої особи, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України із запитом на інформацію від 26.07.2016 року, в якому просив останнього надати інформацію щодо формування резерву та списання заборгованості за кредитним договором між громадянином ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра».

Листом від 23.08.2016 року №20-0009/70981 Відповідач 1 повідомив Позивача, що Національний банк України не є розпорядником інформації і не має документів, що підтверджують формування та використання банком резерву за кредитною заборгованістю громадянина ОСОБА_1 Вся інформація та документи, які стосуються кредитних правовідносин між громадянином ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором №26/06/2007/840-КВ-29 від 26.06.2007 року, знаходиться безпосередньо у банку. При цьому, Національний банк України звернув увагу, що списання за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог до позичальника/контрагента. Таке списання фінансового активу з балансу банку не встановлює, не змінює та не припиняє вимог кредитора до боржника за кредитним договором.

Також, Позивач звертався до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області із зверненням від 26.07.2016 року, яким просив: надати копію акту перевірки центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 26.07.2016 р. та розшифровку безнадійної заборгованості, списаної за рахунок страхового резерву банку та письмово підтвердити чи спростувати виконання банком постанови №424 від 13.09.2010 року «Про затвердження порядку формування банками резервів за кредитами на нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до пп.12.3.13 п.12.3 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 року №2275-У списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №26/06/2007/840-КВ/29 від 26.06.2007 року укладеним між заявником та банком.

Відповідач 2 надав відповідь листом від 01.08.2016 року №7915/ЗПІ, в якому вказано, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 чт.6 Закону України «Про надання доступу до публічної інформації», а саме до конфіденційної інформації. Отже, враховуючи вказане Контролюючим органом відмовлено у наданні доступу до запитуваної інформації.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (надалі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. До суб'єктів інформаційних відносин, згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону належать, зокрема, фізичні особи.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (надалі-Закон № 2939-VI).

Згідно із ст. 1 Закону № 2939-VI «публічна інформація» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Постанова Правління Національного банку України від 13.09.2010 року №424 «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» (надалі Порядок №424) регламентувала формування банками резервів, процедуру списання безнадійної заборгованості за рахунок резервів, відображення в бухгалтерському обліку формування резервів.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

При цьому правила та порядок відображення банками операцій в бухгалтерському обліку регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.4 Порядку №424 рішення про списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами приймається правлінням банку.

Списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. (п.8 Порядку №424)

Отже, списання безнадійної заборгованості за кредитами за рахунок сформованих резервів не означає автоматичного списання банком кредиту позичальника і не є спрощенням боргу.

У відповідності до ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене в сукупності надання публічної інформації зумовлюється її наявністю у відповідного суб'єкта.

Відтак, в даному випадку Суд приходить до висновку, що Національний банк України не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки вказана інформація знаходиться безпосередньо в банку, тобто у третьої особи.

В частині позовної вимоги про те, що у разі відсутності запитуваної інформації провести перевірку третьої особи з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором від 26.06.2007 року №26/06/2007/-840-КВ/29, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України. Перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік. Про проведення планової перевірки Національний банк України зобов'язаний повідомити банк не пізніше, ніж за 10 днів до його початку.

Згідно з приписами п.2.2 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою правління НБУ від 17.07.2001 року №276 (надалі - Положення №276) для складання планів інспекційних перевірок Національний банк аналізує: інформацію безвиїзного нагляду; інформацію про результати попередніх інспекційних перевірок і результати проведеної роботи щодо усунення порушень; інформацію про виконання банками розроблених заходів фінансового оздоровлення; інформацію інших підрозділів Національного банку щодо діяльності банку/філії іноземного банку; результати перевірок діяльності об'єкта перевірки, які здійснювалися державними органами контролю та правоохоронними органами, ФГВФО, аудиторськими фірмами; звернення, скарги вкладників, кредиторів та інших юридичних і фізичних осіб; рішення Правління Національного банку, завдання та вказівки керівництва Національного банку; інформацію щодо діяльності об'єкта перевірки, яка розміщена в засобах масової інформації, інших джерелах.

Національний банк має право прийняти рішення про проведення позапланової інспекційної перевірки за наявності обґрунтованих підстав. Такими підставами, зокрема, є: виявлення під час здійснення безвиїзного нагляду (у тому числі за результатами аналізу статистичної звітності)суттєвого погіршення фінансового стану банку/філії іноземного банку; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення об'єктом перевірки ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників або інших кредиторів; виявлення фактів подання Національному банку недостовірної інформації та/або звітності; зміна власника (власників) істотної участі в банку або голови ради та/або голови правління банку; набуття банком статусу спеціалізованого; надходження повідомлення від банку про відкриття відокремленого підрозділу або виявлення фактів початку діяльності відокремленого підрозділу банку без повідомлення про його відкриття; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення банком діяльності без відповідних ліцензій і дозволів та/або здійснення відокремленим підрозділом банку виду діяльності без надання банком права на його здійснення; надходження повідомлення від банку про початок нового виду діяльності або надання нового виду фінансових послуг (крім банківських) або виявлення фактів початку такої діяльності без повідомлення Національного банку; звернення банку щодо отримання ліцензії чи дозволів, передбачених законодавством України; ненадання інформації, документів або їх копій за письмовим запитом Національного банку в установлені строки; необхідність перевірки інформації, викладеної в запереченнях до довідки про перевірку/звіту про інспектування; віднесення банку до категорії проблемних; надходження інформації від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) до Національного банку про виявлені ФГВФО порушення банками вимог законодавства України; надходження повідомлення від ФГВФО до Національного банку про необхідність проведення інспекційної перевірки неплатоспроможного/перехідного банку у зв'язку з необхідністю підтвердження приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства України щодо дотримання нормативів капіталу та ліквідності. (п.1.8 Положення №276).

Отже, у Відповідача 1 відсутні підстави для проведення перевірки на підставі звернення Позивача в порядку надання інформації.

В частині позовних вимог щодо позовних вимог до податкового органу, Суд зазначає наступне.

Як вбачається з поданого Позивачем звернення від 26.07.2016 року до контролюючого органу, ОСОБА_1 просив надати копію акту перевірки третьої особи та письмово підтвердити або спростувати виконання спірним банком постанови Відповідача 1 від 13.09.2010 року №424.

Водночас, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до контролюючого органу, Позивач посилався виключно на неналежний розгляд вказаного звернення Відповідачем 2, що не є предметом розгляду даної справи, оскільки позовні вимоги стосуються щодо зобов'язання письмово підтвердити чи спростувати виконання банком Постанови №424 від 13.09.2010 року «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до пп.12.3.13 п.12.3 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 року №2275-У списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №26/06/2007/-840-КВ/29 від 26 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра».

Крім того, Суд звертає увагу, що підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 розділу I Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено, що платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

Підпунктом 21.1.6 пункту 21.1 статті 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

Так, ч. 1 ст. 21 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. № 2657-XII встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України "Про інформацію" порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3)службова інформація.

У відповідності до ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Тобто за умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Розпорядники публічної інформації під час віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом повинні застосовувати приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки публічна інформація є обмеженою лише у випадках, передбачених цим Законом, норми якого є спеціальними в порівнянні з нормами Закону України "Про інформацію".

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Згідно з підпунктом 21.1.6. пункту 21.1. статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

Отже, під час надання відповіді Відповідачем 2 обґрунтовано було зазначено, що запитувана інформація щодо надання акту перевірки ПАТ «КБ «Надра» та відомості щодо виконання третьою особою постанови №424 від 13.09.2010 року також відноситься до інформації з обмеженим доступом.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, Суд звертає увагу Позивача, що останній не позбавлений права на звернення до Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» з запитами про надання інформації щодо списання за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог до позичальника/контрагента.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведене, та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, керуючись внутрішнім переконанням, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 128, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда