Справа № 2-а-3525/11
Суддя: Літвінова І. А.
Дата ухвалення: 2012-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3525/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2012 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Літвінової І.А.

за участю секретарів судового засідання - Ганєва А.Е., Шепітко П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеського міського голови, Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час щорічної відпустки з 05.02.2007 року по 19.03.2007 року, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського міського голови, Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та за остаточно уточненими позовними вимогами від 22 травня 2012 року просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А.;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_1 від 14.03.2012 року №278/к -01р Про внесення змін в розпорядження міського голови від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А.;

- зобовязати Одеського міського голову поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради;

- стягнути з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час його щорічної відпустки за 2007 рік з 05.02.2007 року по 19.03.2007 року;

- зобовязати Одеського міського голову присвоїти ОСОБА_2 10-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 04.01.2005 року, а наступний 9-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 09.01.2007 року;

- зобовязати Департамент транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради провести ОСОБА_2 перерахунок до заробітної плати за присвоєні 10-й та 9-й ранги посадової особи місцевого самоврядування;

- стягнути з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Одеського міського голови на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р позивача звільнено з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради (далі Управління) за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 19 березня 2007 року. Дане розпорядження є необґрунтованим та підлягає скасуванню виходячи з наступного: 27 вересня 2006 року позивач звернувся до начальника Управління ОСОБА_4 з письмовою заявою про надання йому щорічної відпустки з 15.01.2007 року у звязку з відїздом на санаторне лікування, а тому відповідно до п.п. 2,7,8 ч. 12 ст.10 Закону України Про відпусткита ст. 74 КЗпП України позивач вважав себе з 15.01.2007 року таким, що знаходиться у щорічній відпустці за 2007 рік. На роботу в управління не зявлявся, оскільки не отримував від начальника Управління офіційної відмови в наданні зазначеної відпустки з 15.01.2007 року. 12 лютого 2007 року позивач прибув до Управління щоб здати листок непрацездатності та запитати про причини затримки виплати йому заробітної плати за час відпустки та здати заяву про необхідність продовження відпустки на період тимчасової непрацездатності. Під час розмови, начальник управління ОСОБА_4 попросив позивача написати заяву про надання відпустки з 14.02.2007 року, а ні з 15.01.2007 року, на що позивач не погодився, тоді начальник управління ОСОБА_4 заявив, що видає наказ про надання позивачу відпустки без його заяви з 14.02.2007 року, позивач не заперечував та заявив, що буде відраховувати дні відпустки з 14.02.2007 року. У подальшому позивач з телефонної розмови з начальником управління ОСОБА_4 дізнався, що відповідним наказом позивачу надана відпустка з 05.02.2007 року. Отже, виходячи з зазначеного, позивач правомірно відповідно до наданої ним до управління заяви з 05.02.2007 року знаходився у відпустці, а тому висновок відповідачів про відсутність позивача на роботі з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року без поважних причин є неправомірним та розпорядження від 16.03.2007 року №296/к-01р, яким позивача звільнено з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 19 березня 2007 року підлягає скасуванню. Крім цього, позивач посилався на незаконність прийняття оскаржуваного розпорядження також з підстави, що його звільнено під час проходження лікування.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у адміністративному позові, уточненнях до позову та в поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Представники відповідачів у судовому засіданні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог проти задоволення адміністративного позову заперечували у повному обсязі, пояснивши, що законодавством України не передбачено підстав, що працівник може на власний розсуд вирішувати питання про період надання йому відпустки, та вважати себе таким, що знаходиться у відпустці, якщо попередив роботодавця, що з зазначеного ним числа знаходиться у відпустці, а ця відпустка має бути встановлена за згодою між працівником та власником й надається йому на підставі наказу. Отже, оскільки у період з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року позивач без поважних причин був відсутній на роботі, а відпустка була йому надана з 14.02.2007 року, позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за прогули шляхом звільнення з посади. Виходячи з зазначеного звільнення позивача здійснено на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

ОСОБА_2 з 02.01.2003 року по 19.03.2007 року проходив службу в органах місцевого самоврядування, остання посада - начальник відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, що згідно п. 15 ч. 1 ст. З КАС України, підпадає під визначення публічної служби, спори щодо проходження якої, повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

ОСОБА_2 з вересня 1998 року є інвалідом війни 2 групи (а.с. 27, том 1).

27 грудня 2006 року, ОСОБА_2 відповідно до ст. 74 КЗпП України, ст. 10 Закону України Про відпустки, ст. 21 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядуваннязвернувся до начальника Управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради ОСОБА_4 з заявою про надання відпустки з 15.01.2007 року (а.с. 13, том 1). Проте, відпустка з 15.01.2007 року відповідно до вищезазначеної заяви позивачу надана не була. В судовому засіданні позивач зазначив, що про надання відпустки він попередив начальника Управління за 18 днів до початку відпустки, дана відпустка йому була потрібна для санатарно курортного лікування, про що ним було укладено договір з керівником санаторію. При цьому, жодних довідок про погіршення стану здоров'я або медичного висновку чи направлення на санаторне лікування позивачем до суду не надано. Крім цього, у вказаній заяві позивачем також не зазначалось про наявність у нього статусу інваліда.

З 09.01.2007 року по 12.01.2007 року та з 15.01.2007 року по 02.02.2007 року ОСОБА_2 знаходився на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності № 446470 та №437894 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 91, том 1).

12.02.2007 року позивач звернувся до начальника управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради ОСОБА_4 з проханням про продовження строку щорічної відпустки на період його тимчасової непрацездатності з 15.02.2007 року по 02.02.2007 року (а.с. 14, том 1).

Судом встановлено, що листом начальника управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради ОСОБА_4 №01-14/380 від 06.03.2007 року, позивача повідомлено, про те, що оскільки не отримавши згоди керівництва, він самовільно з 05.02.2007 року залишив роботу, та до теперішнього часу на роботу не зявився, це є прогулами без поважних причин. Запропоновано приступити до роботи та надати відповідний документ або письмове пояснення щодо причин відсутності на роботі, а у випадку невиконання вищезазначених вимог до 12.03.2007 року повідомлено, що позивач буде звільнений за прогули відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Зазначений лист отриманий позивачем 14.03.2007 року о 09 год. 30 хв. особисто, що підтверджується підписом позивача про його отримання (а.с. 9, том 1).

Оскільки позивач отримавши вищезазначений лист до роботи не приступив та не надав відповідного документу або письмового пояснення щодо причин відсутності на роботі, розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А., позивача звільнено з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, 19 березня 2007 року (а.с. 8, том 1).

Дане розпорядження було направлено позивачу супровідним листом №01-14/442 від 19.03.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 повідомлено про звільнення та у звязку з відсутністю позивача в день звільнення на роботі, запропоновано в робочі часи зявитися до управління та отримати трудову книжку (а.с.10, том 1).

Наказом начальника Управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради ОСОБА_4 від 19.03.2007 року По особовому складу, відповідно до розпорядження Одеського міського голови від 16.03.2007 року №296/к-01р, звільнено ОСОБА_2 з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, 19 березня 2007 року. Даний наказ отриманий позивачем 21.03.2007 року (а.с. 11, том 1).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що підставою для звільнення позивача став висновок відповідача про відсутність останнього на роботі з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року без поважних причин, у звязку з чим позивача звільнено з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради за прогул, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, 19 березня 2007 року.

Суд погоджується з підставами дій відповідачів щодо припинення державної служби позивача та звільнення його із займаної посади з наступних підстав.

Закон України Про державну службувизначає основні принципи державної служби, до яких відносяться: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обовязків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, обєднань громадян.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про державну службуосновними обовязками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обовязків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обовязків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обовязків, ініціатива і творчість в роботі.

Статтею 30 КЗпП України встановлено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Однак, незважаючи на вказані законодавчі вимоги, з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній на робочому місці, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорівпрогулом визначається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки).

За таких обставин суд вважає, що позивач на свій розсуд, без оформлення наказу про надання відпустки з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року без поважних причин був відсутній на робочому місці, чим вчинив прогул.

Та обставина, що позивач має статус інваліда не позбавляє його обовязку дотримуватись норм чинного трудового законодавства, яке регламентує порядок надання відпусток, а саме: ст. 79 КЗпП та ст.10 Закону України Про відпустки.

Згідно ст.10 Закону України Про відпусткичерговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників.

Конкретний період надання щорічних відпусток в межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що працівник не має права самовільно піти у відпустку, коли роботодавець не погоджується надати її. Для отримання відпустки недостатньо лише заяви від працівника, необхідно, щоб роботодавець видав наказ про її надання. Працівники не мають право використовувати відпустки в час, визначений ними за своїм розсудом.

Пунктом 4.10 Регламенту виконавчих органів Одеської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОМР № 754 від 31.10.2005 року, встановлено, що до 01 лютого керівники виконавчих органів міськради складають графіки чергових основних та додаткових відпусток працівників на наступний рік. Відпустки плануються пропорційно на весь рік. Порушення затверджених графіків відпусток дозволяється, як виняток, і тільки з поважних причин. Чергові та додаткові відпустки працівникам виконавчих органів міськради надаються за наказом керуючого справами виконкому відповідно до графіка (а.с34-35, том ІІ).

Відповідно до графіку відпусток спеціалістів транспортного комплексу міста на 2007 рік, затвердженого начальником Управління транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради ОСОБА_4, чергова відпустка позивачу була передбачена у березні місяці 2007 року.

Крім цього, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 яка під час звільнення позивача з посади працювала в управлінні транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради у відділі перевезень та підпорядковувалась ОСОБА_2А зазначила, що 27.09.2006 року позивач звернувся до начальника Управління ОСОБА_4 з письмовою заявою про надання йому щорічної відпустки з 15.01.2007 року, проте начальник управління дану заяву не прийняв. У подальшому ОСОБА_2А передав їй справи та пішов у відпустку. Отже, жодного доказу на підтвердження правомірності дій позивача щодо відсутності його з 05.02.2007 року по 14.03.2007 року без поважних причин на робочому місці даним свідком не зазначено.

Враховуючи вищезазначене, твердження позивача, про те, що його звільнення відбулось у період його перебування у відпустці є безпідставним.

Відповідно до п. 4 ч.1.ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Враховуючи вищезазначене, розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А., позивача правомірно звільнено з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, 19 березня 2007 року.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки спірні правовідносини щодо припинення державної служби позивача врегульовані питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу спеціальним законодавчим актом Законом України Про державну службуположення Кодексу законів про працю України поширюється на вказані правовідносини лише у випадку коли спірні питання не врегульовані спеціальними Законом, тобто Законом України Про державну службу. Отже, оскільки процедура припинення державної служби та звільнення не регламентовані Законом України Про державну службу, до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми КЗпП України, що регламентують процедуру звільнення працівника з ініціативи власника, тобто ст. 40 КЗпП України, що і було здійснено відповідачем.

Суд не погоджується з датою звільнення позивача з посади начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради з 19 березня 2007 року відповідно до розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р саме, оскільки з 15.03.2007 року по 20.03.2007 року позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, а згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано листок непрацездатності. Отже враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_1 від 14.03.2012 року №278/к -01р внесено зміни у розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 змінивши дату звільнення з 19 березняна 26 березня2007 року (а.с. 135, том 2), а тому підстави для визнання протиправним та скасування розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_1 від 14.03.2012 року №278/к -01р відсутні.

Суд вважає зазначити, що відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування, черговий ранг присвоюється за умови, якщо посадова особа успішно відпрацювала на займаній посаді не менш як 2 року, а за виконання особливо відповідальних завдань посадовій особі місцевого самоврядування може бути присвоєно черговий ранг достроково у межах відповідної категорії посад, а тому, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач не відпрацьовував два роки на зазначеній посаді та відсутність подання начальника управління транспортного комплексу міста про присвоєння позивачу чергового рангу, у задоволенні позовних вимог про зобовязання Одеського міського голову присвоїти ОСОБА_2 10-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 04.01.2005 року, а наступний 9-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 09.01.2007 року необхідно відмовити у звязку з чим позовні вимоги щодо зобовязання Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради провести ОСОБА_2 перерахунок до заробітної плати за присвоєні 10-й та 9-й ранги посадової особи місцевого самоврядування задоволенню не підлягають.

Оскільки розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_1 від 14.03.2012 року №278/к -01р внесено зміни у розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 змінивши дату звільнення з 19 березняна 26 березня2007 року ОСОБА_2 має право на отримання середнього заробітку за час з 19 по 26 березня 2007 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню в частині стягнення за період з 19 по 26 березня 2007 року в іншій частині даних позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання Одеського міського голову поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради; стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час його щорічної відпустки за 2007 рік з 05.02.2007 року по 19.03.2007 року; зобовязання Одеського міського голову присвоїти ОСОБА_2 10-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 04.01.2005 року, а наступний 9-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 09.01.2007 року; зобовязання Департамент транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради провести ОСОБА_2 перерахунок до заробітної плати за присвоєні 10-й та 9-й ранги посадової особи місцевого самоврядування; стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Одеського міського голови на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., то вони є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А., а відповідно відмова у задоволенні первинної вимоги тягне за собою і відмову у задоволенні похідних вимог.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в частині стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19 по 26 березня 2007 року в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159 - 164, 167, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеського міського голови, Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_3 від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А., розпорядження Одеського міського голови ОСОБА_1 від 14.03.2012 року №278/к -01р Про внесення змін в розпорядження міського голови від 16.03.2007 року №296/к-01р Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2А.; зобовязання Одеського міського голову поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу аналізу та контролю умов перевезень Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час його щорічної відпустки за 2007 рік з 05.02.2007 року по 19.03.2007 року, зобовязання Одеського міського голову присвоїти ОСОБА_2 10-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 04.01.2005 року, а наступний 9-й ранг посадової особи місцевого самоврядування з 09.01.2007 року, зобовязання Департамент транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради провести ОСОБА_2 перерахунок до заробітної плати за присвоєні 10-й та 9-й ранги посадової особи місцевого самоврядування, стягнення з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Одеського міського голови на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 по 26 березня 2007 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Літвінова І. А.