Справа № 815/4147/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4147/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувачу, замість закінчення виконавчого провадження; незняття арешту з майна ОСОБА_1, накладеного постановою старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2. від 26.10.2016; скасувати постанову старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 26.10.2016 про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 52729358; скасувати арешт на все майно ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дізналася про наявність арешту всього її майна, накладеного в межах викового провадження № 52729358 по виконанню постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 453 від 7 липня 2015 року по справі про адміністративне правопорушення по ч. 1 ст. 96 КУпАП. При цьому, не погодившись із вищезазначеною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржила її в судовому порядку. За результатами судового розгляду 11.07.2017 Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято рішення про скасування зазначеної постанови Департаменту ДАБІ в Одеській області. З метою зняття вищезазначеного арешту на все майно позивача, ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця, проте державний виконавець арешт не зняла. На переконання позивача, накладення арешту на все її майно, незняття цього арешту, незакриття виконавчого провадження здійснено державним виконавцем з порушенням законодавства, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. 5 вересня 2017 р. до суду засобами електронного зв'язку надійшла заява про відкладення розгляду справи, підписана державним виконавцем ОСОБА_2. Однак до заяви не додано документу, який би уповноважував ОСОБА_2 представляти інтереси Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, як суб'єкта владних повноважень в адміністративному процесі, у зв'язку із чим заява залишена без розгляду, а неявка представника відповідача визнана неповажною.

Крім того, судом враховано, що встановлений ч.4 ст.181 КАС обов'язок протягом одного дня з дня одержання повідомлення про подання позовної заяви отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем не виконаний. Відповідне повідомлення було направлено відповідачу за номером 705-17-60 факсом 29.08.2017 о 11:38 годині.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню.

З огляду на матеріали справи, позаплановою перевіркою співробітниками Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису Департаменту від 29.05.2015, а саме: продовжила виконання будівельних робіт та до Департаменту за набуттям права на виконання будівельних робіт не зверталася, що слугувало підставою вважати будівельний об'єкт самовільно збудованим, чим порушено п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» № 553 від 23.05.2011.

На підставі акту перевірки дотримання вимог законодавствам у сфері містобудівної діяльності від 07 липня 2015 року заступником директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову № 453 по справі про адміністративне правопорушення по ч. 1 ст. 96 КУпАП, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Не погодившись із вищевказаною постановою, ОСОБА_4 оскаржила її в судовому порядку, в результаті чого постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 по справі № 522/25583/16-а визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16.07.2015 року № 453.

Задовольняючи позов в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову без повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, а також врахував наявні суперечності щодо суті адміністративного правопорушення, за яке відповідачем і накладено штраф на позивача оскаржуваною постановою.

Поряд із тим судом встановлено, що 21.10.2016 постанова Департаменту № 453 від 16.07.2015 була подана до Малиновського відділу ДВС м. Одеси на примусове виконання, на підставі чого 25.10.2016 старшим державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси ОСОБА_2. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52729358.

На підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» 26.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника за виконавчим провадження № 52729358 - ОСОБА_1 та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна боржника.

В подальшому виконавчий документ повернутий стягувачу постановою від 28.02.2017 на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», - у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що у двері її квартири вклали вищезазначену постанову про відкриття виконавчого провадження № 52729358, у зв'язку із чим вона звернулася до старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ОСОБА_2 за роз'ясненнями, та яка в свою чергу повідомила позивача про накладені арешт та заборону.

Звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту та заборони, ОСОБА_1 у відповідь отримала лист старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ОСОБА_2 від 02.08.2017 № 30726, згідно якого зняття арешту та заборони неможливе, оскільки виконавче провадження № 52729358 у відділі на виконання станом на 01.08.2017 не перебуває, що зумовило позивача звернутися за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

На час звернення Департаменту до відділу виконавчої служби із заявою про примусове виконання постанови № 453 від 16.07.2015, а саме 21.10.2016, зазначений виконавчий документ був чинним та в процесі оскарження не перебував. У зв'язку із чим державний виконавець на підставі статті 26, 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII правомірно розпочав примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення та наклав арешт, адже такий алгоритм дій прямо передбачений спеціальним законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.02.2017 по ВП 82729358 винесена державним виконавцем у відповідності з чинним законодавством.

При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що державний виконавець зобов'язаний був не повертати виконавчий документ стягувачу, а закінчити виконавче провадження та зняти арешт, оскільки на час винесення постанови 28.02.2017 виконавчий документ - постанова № 453 від 16.07.2015 скасований не був.

Згідно з п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Передбачені означеною нормою підстави для закінчення виконавчого провадження настали 11.07.2017 - в результаті постановлення Одеським апеляційним адміністративним судом рішення про скасування виконавчого документу, отже доводи позивача визнані судом необґрунтованими.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 були відсутні і у державного виконавця не було підстав для зняття арешту.

В той же час, на момент розгляду справи виконавчий документ - постанова № 453 від 16.07.2016 року скасована в судовому порядку, у зв'язку із чим накладений в межах виконавчого провадження № 52729358 арешт підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати накладені постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси від 26.10.2016 по виконавчому провадженню № 52729358 арешт на все майно ОСОБА_1 та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк