Справа № 2а/12281/10/1370
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року№ 876/5897/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У грудні 2010 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Жовківському районі Львівської області (з врахуванням заміни правонаступником - Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив: 1) визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовківському районі Львівської області від 08.10.2010 р. № 966/17-0/14347/244117099 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 279586,49 грн.; 2) визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовківському районі Львівської області № 964/17-0/14347/244117099 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 555392,47 грн. за основним платежем та 277696,24 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; 3) визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовківському районі Львівської області № 965/17-0/14347/244117099 про визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 850 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив залишити позовну заяву без задоволення, а оскаржені податкові повідомлення-рішення без змін.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2016 р. скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та направлено справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області №966/17-0/14347/244117099 від 08.10.2010 року, №964/17-0/14347/244117099 від 08.10.2010 року та №965/17-0/14347/244117099 від 08.10.2010 року.

З цією постановою суду першої інстанції від 02.03.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду неправомірна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що контролюючим органом було правомірно винесено на ім`я позивача оскаржені податкові повідомлення-рішення від 08.10.2010 року, адже проведеною перевіркою встановлено заниження позивачем суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб пов'язаного з одержанням доходу від здійснення підприємницької діяльності, заниження задекларованих суб'єктом підприємницької діяльності показників у рядку (1-8.4) декларації з податку на додану вартість, завищення податкового кредиту, заниження податку на додану вартість. В ході перевірки на адресу позивача двічі надсилались листи щодо надання до перевірки первинних документів, однак позивачем документів до перевірки не було надано.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 02.03.2017 р. та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 08.02.2006 року Жовківською РДА Львівської області, що підтверджено копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія НОМЕР_2 (а.с. 34 Т.1).

Державною податковою інспекцією у Жовківському районі Львівської області протягом червня-вересня 2010 року скеровувались позивачу ФОП ОСОБА_1 повідомлення і направлення про проведення планової документальної перевірки (а.с. 173-185 Т.3).

У період з 03.09.2010 року по 16.09.2010 року ДПІ у Жовківському районі Львівської області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача ФОП ОСОБА_1, про що складено Акт № 1684/17-0/ від 28.09.2010 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.03.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: - вимог ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.7.1. ст.7, п.19.1. ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого підлягає донарахуванню 279586,49 грн. податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності; - вимог п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.7.2.6, п.п.7.2.7 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», в результаті чого підлягає донарахуванню 555392,47 грн. податку на додану вартість; - вимог п.19.1 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», п.1, п.5 «Порядку ведення книг обліку доходів і витрат», а також вимог п.п.4.1.4. п.4.1. ст.4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (а.с. 36-43 Т.1).

На підставі вказаного акта перевірки № 1684/17-0/ від 28.09.2010 року ДПІ у Жовківському районі Львівської області 08.10.2010 року прийнято податкові повідомлення-рішення: - № 964/17-0/14347/, яким відповідно до вимог п.п.3.1.1. п.3.1. ст.3, п.п.7.2.6., п.п.7.2.7. п. 7.2., п.п.7.4.5. п.7.4., п.п.7.3.1. п.7.3. ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 833088,71 грн., у тому числі основний платіж 555392,47 грн., штрафні (фінансові) санкції 277696,24 грн.; - № 966/17-0/14347/, яким відповідно до вимог ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.7.1. ст.7, п.19.1. ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 279586,49 грн.; - № 965/17-0/14347/, яким відповідно до вимог п.п.4.1.4. п.4.1. ст.4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 850 грн. штрафних (фінансових) санкції (а.с. 9-11 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (чинного на момент виникнення правовідносин), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до п.1.7. ст.1 ЗУ «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.2.6. п.7.2 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість» встановлено, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Відповідно до положень пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп.7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.2.7. п.7.2. ст.7 цього ж Закону встановлено, що у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Як зазначено судом першої інстанції, позивачем провадилася діяльність із продажу вживаних автомобілів, куплених за межами території України через Універсальну товарну біржу та продаж інших товаро-матеріальних цінностей.

Висновки податкового органу про донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та податку на додану вартість обґрунтовані тим, що до перевірки не було представлено декларацій про доходи, книги обліку доходів і витрат, а також документів на підтвердження розміру податкового кредиту.

Однак, в акті перевірки не вказано яким чином було визначено конкретні суми доходів позивача, які первинні документи слугували для визначення їх розміру. Сам факт не подачі декларації чи подачі її з невірними сумами не свідчить про те, що при перевірці сума доходу суб'єкта підприємницької діяльності може бути визначена довільно, без урахування первинних документів.

Згідно п.1.7, пп.2.3.4 п.2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 р. №327, що був чинним на момент проведення перевірки, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що в Акті перевірки від 28.09.2010 р. №1684/17-0/244117099 відсутні посиланням на первинні або інші документи, які підтверджують наявність зазначених у акті фактів. Дані щодо сум доходу відображених у акті не обгрунтовані первинними документами. Відповідач не довів правомірність та спосіб їх визначення.

Як уже зазначалось вище, в акті перевірки не зазначено як саме визначено оподатковуваний дохід і на підставі якого первинного документа визначено суму вказану в акті перевірки. Посилання відповідача на витяг з банку руху коштів по рахунку для визначення оподаткованого доходу є безпідставним, оскільки такий витяг не є первинним документом. Такими первинними документами є квитанції, ордери, платіжні доручення та виписки банку за проведеними підприємцем грошовими операціями які є в банку і які відповідач мав можливість витребувати в банку.

Вимоги до первинного документа встановлені ст.9 цього ж Закону: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В розділі 2.2.3. (Визначення оподатковуваного доходу (чистого доходу) Акту перевірки зазначено, що встановлено заниження чистого доходу на загальну суму 1863909,96 грн., а саме за 2008 р. на суму 1134465,71 грн., за 2009 р. на суму 625721,75 грн. та за І кв.2010 р. на суму 103722,51 грн. чим порушено ст.13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 р. №13-92 та п.19.1 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб».

Так, в пп.1.21; 2.1; 2.2.2; 2.5.2 Акту перевірки не відображено які саме документи використовувалися для визначення оподатковуваного доходу ОСОБА_1, тобто даний розділ не містить відомостей про первинні документи, які стали підставою для визначення розміру оподатковуваного доходу.

Відповідач не застосовував непрямого методу оподаткування, оскільки в акті перевірки не вказував про застосування даного методу, і до того ж визначення податкового зобов'язання за непрямим методом, здійснювалось в іншому порядку, а саме згідно з пп.4.3.5 п.4.3 ст.4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачав, що рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідач не навів первинних документів за якими він зробив висновок про доходи позивача та не встановив податкових порушень у спосіб визначений чинним, на той час, податковим законодавством. Тобто на підставі документальної перевірки або за непрямими методами оподаткування.

Крім цього у відповідності до п.2.3.2. «Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого Наказом ДПА України 10.08.2005 р. за №327, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за №925/11205, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень та зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Відповідач не відмітив факт ненадання до перевірки первинних документів в Акті перевірки, як цього вимагає «Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства».

Суд апеляційної інстанції також враховує, що позивач представив первинні документи відновленого бухгалтерського обліку, копії документів на прихід товару, на відвантаження товару, банківські документи, щодо руху коштів на рахунку в банку, платіжні доручення, в тому числі, платіжні доручення на сплату мита, ПДВ, акцизу при імпорті транспортних засобів та запасних частин до них, біржові угоди купівлі-продажу, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, копії вантажно-митних декларацій, а також документи якими підтверджуються його витрати. Ці документи подавалися відповідачу в оригіналі при розгляді скарги на податкові повідомлення рішення, про що свідчить Акт приймання - передачі документів №1 від 09.11.2010 р. ФОП ОСОБА_1 представнику Жовківської ДПІ, які були повернуті ОСОБА_1 згідно акту від 10.12.2010 року.

Таким чином, доводи апеляції скарги являються безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена відповідачем постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: О.М. Довгополов

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2017 року