Справа № 821/1349/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 р. м. ХерсонСправа № 821/1349/17

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Бездрабко О.І., перевіривши виконання вимог статей 104, 105, 106 КАС України за позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного училища № 17 про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов'язати Вище професійне училище № 17 м. Генічеська Херсонської області створити орган, уповноважений на здійснення приватизації відомчого державного житлового фонду.

Положеннями ч.1 ст.107 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вивчивши зміст позовної заяви та долучених до неї матеріалів, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, ч.1 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму, 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації (ч.2 ст.17 КАС України).

Як зазначено у п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2013 р. № 8, законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Також, за приписами п.3 вказаної постанови суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, із системного аналізу наведених норм вбачається, що захист інтересів шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, можливий лише у сфері публічно-правових відносин, та відповідно спір може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства лише за умови, що одним із учасників спірних правовідносин є особа, яка здійснює владні управлінські функції по відношенню до іншого їх учасника.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому, дані функції повинні здійснюватись таким суб'єктом владних повноважень саме у тих правовідносинах, в межах яких виник спір.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Згідно п.п.1.1, 1.8 Положення про вище професійне училище та центр професійно-технічної освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20.06.2000 р. № 225 Вище професійне училище - є юридичною особою, професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємких професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов'язана зі складною організацією праці, як правило, з числа випускників загальноосвітніх шкіл.

Аналогічні положення місяться у п.п.1.1, 2.2 Статуту Вищого професійного училища № 17 м. Генічеська Херсонської області, затвердженого наказом заступника Міністра освіти і науки України від 05.06.2013 р. № 696.

Тобто, Вище професійне училище № 17 є юридичною особою, яка за своєю формою не відповідає жодній із вищевказаних ознак органу владних повноважень, визначених чинним законодавством.

Правовідносини, що існують між сторонами у даному спорі, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій відповідачем щодо позивача. Ані зі змісту позовної заяви, ані з доданих до неї документів не вбачається, які саме в даному випадку владні управлінські функції здійснювало чи неправомірно утримувалося від їх вчинення Вище професійне училище № 17 відносно ОСОБА_1

Таким чином, відповідач - Вище професійне училище № 17 не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України. Ознаки публічно-правового спору, за наявності яких закон відносить такий спір до юрисдикції адміністративного суду, відсутні, а відтак дана справа не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи. Тому даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, як встановлено судом предметом позовної заяви є зобов'язання відповідача вчинити дії, спрямовані на вирішення питання приватизації позивачем житла, а саме квартири АДРЕСА_1

Частиною 4 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Як визначено у ч.1 ст.1 цього Закону, приватизацією державного житлового фонду є відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду є захист порушеного права позивача на приватизацію житла, тобто спірні відносини належать до сфери приватних житлових відносин, де відповідача не здійснює жодних владних управлінських функцій відносно позивача.

Згідно ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відтак, у даному випадку фактично існує спір про право, який має цивільно-правову природу, та з огляду на суб'єктний склад учасників спору має вирішуватись судом в порядку цивільного-процесуального судочинства.

Згідно з правовим висновком Верховного суду України, наведеним у постанові від 02.03.2016 р. №6-14цс16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56309763) житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій. У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Таким чином, спір щодо приватизації житла (квартири), підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15, а також Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 22.06.2016 р. у справі № 569/19186/14-а (№ К/800/27259/15), від 01.03.2017 р. № К/800/6978/14, від 24.11.2016 р. № К/800/51178/15, від 19.05.2016 р. № К/800/51087/15, від 01.06.2017 р. № К/800/21604/16.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.09.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, даний спір не носить публічно-правового характеру. У спірних правовідносинах відсутній суб'єкт владних повноважень, а також не вбачається здійснення владних управлінських функцій одного учасника спору по відношенню до іншого, а тому суд приходить до висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі належить відмовити, оскільки даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства у відповідності до вимог, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Також, згідно вимог ч.ч.5, 6 ст.109 КАС України суддя роз'яснює, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Даний спір підлягає розгляду відповідним місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ч.1 ст.109 КАС України, суддя -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного училища № 17 про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що із зазначеної позовною заявою необхідно звертатись до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повернути позивачу сплачений судовий збір у сумі 640 грн.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 14