Справа № 754/3704/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/3704/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження її граничного розміру, починаючи з 16.12.2016 року з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання не враховано до стажу роботи позивача на посаді судді певні періоди роботи, а саме: половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті в вищому навчальному закладі - 2 роки 04 місяці 26 днів, час роботи на посадах слідчого та прокурора - 14 років 7 місяців та час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю суддів у підвідомчому Міністерству юстиції України органі - Київському міському управлінні юстиції - 2 місяці 06 днів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14.08.2017 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо встановлення судді у відставці ОСОБА_3 щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та відмову в проведенні перерахунку щомісячного грошового утримання позивача в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_3 щомісячного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмеження її граничного розміру починаючи з 16.12.2016 року з урахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погоджуючись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який діяв на момент виходу позивача у відставку і діяв на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення щомісячного грошового утримання, до стажу роботи на посаді судді не зараховуються спірні періоди роботи позивача, отже, відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно указу Президента України від 04.04.1998 р. був призначений на посаду судді Ватутінського районного суду м. Києва та наказом Управління юстиції в м. Києві від 16.04.1998 року зараховано до штату зазначеного суду.

23.10.2001 р. позивача переведено на посаду судді новоутвореного Деснянського районного суду м. Києва.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Києва в зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року, виданим на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII «Про звільнення суддів» позивача відраховано зі штатного складу суддів Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно довідки № 764 від 05.10.2016 року, виданої ТУ ДСА України в м. Києві, суддівська винагорода позивача відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", станом на 03.10.2016 року склала: 25375,00 гривень, в тому числі: посадовий оклад - 14500,00 гривень, надбавка за вислугу років 60 % - 8700,00 гривень, доплата за науковий ступень - 2 175 грн.

На підставі заяви позивача Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України призначено йому щомісячне довічне грошового утримання, як судді у відставці у розмірі: 20300 гривень виходячи із розрахунку 80 відсотків розміру суддівської винагороди на час звільнення (виходу у відставку).

16.12.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання до 90 % суддівської винагороди на час виходу у відставку, виходячи з обчисленого Вищою радою юстиції стажу роботи на посаді судді, який надав позивачці, як право на відставку, так і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а саме 26 років 02 місяці 28 днів.

Відповідач листом від 29.12.2016 р. відмовив позивачу в проведенні вищезазначеного перерахунку, пославшись, що відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Інші посади, як зазначив відповідач у вищевказаному листі, не передбачені чинним законодавством, щодо включення обчислення стажу для визначення розміру грошового утримання судді у відставці, а тому, обчислення грошового утримання проведено за повний рік роботи на посаді судді, який ставить: 18 років 05 місяців 18 днів.

При визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідачем було зараховано стаж роботи позивача на посаді судді - 18 років.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не було зараховано: половина строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі - 2 роки 04 місяці 26 днів; час роботи на посаді слідчого та прокурора - 14 років 7 місяців та на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю суддів у підвідомчому Міністерству юстиції України органі - Київському міському управлінні юстиції - 2місяці 6 днів.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України, діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130).

Таким чином, Конституція України не допускає обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд..

Відповідно до ст. 48 вказаного Закону незалежність судді забезпечується зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно з ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 30.09.2016 року.

Так, відповідно до пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, Конституція України ті інші Закону України не допускають обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів, а саме право отримання суддею у відставці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зі збільшення на два відсотки заробітку, проте не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, і без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 08.06.2016 року № 4- рп/2016, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не врахував до стажу роботи позивача період його роботи та навчання, а саме: навчався за денною формою на юридичному факультеті КДУ ім .Т. Шевченка - 2 роки 04 місяці 26 днів, в органах прокуратури 14 років 7 місяців та в Київському міському управлінні юстиції - 2 місяці 6 днів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані періоди повинні бути враховані при обрахуванні стажу роботи позивача і страж роботи складає 26 років 2 місяці 28 днів, отже, такий стаж роботи дає право позивачу те тільки на звільнення з посади судді у відставку та і на отримання ним щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

Внаслідок наведеного, колегія суддів зазначає, що вірним є висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків і для захисту порушеного права позивача решта позовних вимог також підлягали задоволенню як похідні позовні вимоги від основних.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування постанови відсутні.

Повний текст ухвали виготовлено 07.09.2017 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.