Справа № 804/3658/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2017 р. Справа № 804/3658/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді:Царікової О.В.
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.
представника позивача Журавльова О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафтола" до Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій,-
08 червня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафтола" до Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафтола" з податку на додану вартість за листопад 2016 року.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 16.12.2017 засобами електронного зв'язку направив на електронну адресу відповідача податкову декларацію з ПДВ за листопад 2016 року, яка сформована позивачем у відповідності до вимог ст.48 ПК України. Проте, 16.12.2016 ТОВ "Рафтола" отримало електронну квитанцію №1 від відповідача, якою було відмовлено у прийнятті податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року з підстав анулювання реєстрації платника ПДВ. Однак, позивач стверджує, що у судовому порядку оскаржив рішення відповідача про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ "Рафтола" від 29.02.2016 №371, за результатами якого вищенаведене рішення було скасовано, а тому наведені відповідачем підстави неприйняття податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року є неправомірними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 відкрито провадження у справі № 804/3658/17 та призначено її до розгляду на 11.07.2017.
У судове засідання 19 липня 2017 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання 19 липня 2017 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується наявними матеріалами справи. У запереченнях на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що податкова декларація з ПДВ за листопад 2016 року доставлена до центрального рівня ДПС України, де документ не прийнято з підстав порушення вимог п.48.4 ст.48 ПК України, у зв'язку з чим ДФС України сформувало квитанцію № 1, якою позивача повідомили про неприйняття податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року. Відповідач зазначає, що Державна податкова інспекція у Новокадацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не відмовляла в прийнятті податкової звітності, а тому не вчиняла будь-яких протиправних дій щодо ТОВ «Рафтола».
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про визнання електронних документів від 25.04.2013 № 3360.
Позивачем за допомогою засобів електронного зв'язку в електронній формі направлено відповідачу податкову декларацію з ПДВ за листопад 2016 року.
Також судом встановлено, що квитанції № 2 від органу ДФС України позивач не отримував.
Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.
Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).
Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України .
Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.
Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
У свою чергу, згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України , у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:
- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;
- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу .
Подання електронної звітності до органів ДФС України врегульовано наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року № 233 "Про подання електронної податкової звітності", яким затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі - Інструкція).
У відповідності до пункту 1 Інструкції квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.
У відповідності до пунктів 7.4-7.6 Інструкції перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним;
підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;
якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;
У відповідності до п.4.14 Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, які затверджено наказом Державної податкової служби України від 14.06.2012 року № 516, у разі подання платником податків до органу ДПС податкової декларації (у тому числі надісланої поштою або засобами електронного зв'язку), заповненої з порушеннями пп. 48.3 - 48.4 ст. 48 Кодексу, такий орган ДПС зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення (у разі подання в електронному вигляді платнику надсилається квитанція) про відмову у прийнятті податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (Додаток 6 до Методичних рекомендацій).
Отже, квитанція № 1 лише фіксує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція № 2 засвідчує факт приймання або неприймання податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС, остання засвідчується електронно-цифровим підписом органу ДФС України та містить причини не прийняття податкової звітності.
Суд зазначає, що саме квитанція № 2 є тим документом, у якому у відповідності до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган ДФС України вказує про відмову у прийнятті податкової звітності та зазначає причини такої відмови згідно додатку 6 до Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, які затверджено наказом Державної податкової служби України від 14.06.2012 року № 516.
Судом встановлено, що Державна податкова інспекція у Новокодацькому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не формувала та не направляла позивачу квитанцію № 2 про відмову у прийнятті податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року.
Матеріали справи свідчать, що саме під час оброблення електронної звітності платника податків ДФС України було видано квитанцію №1, якою позивача повідомили про неприйняття податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року.
Про те, ані Податковим кодексом, ані Наказом ДПА України від 10.04.2008 №233 року не зазначено право ДФС України під час здійснення процедури отримання електронної звітності вирішувати питання щодо прийняття такого рішення, відповідні дії повинні здійснювати тільки органи податкової служби, в яких перебуває на обліку платник податків.
Аналогічну позицію займає і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09.12.2013 (номер судового рішення в ЄДРСР № 36155657).
За вказаних обставин оскільки під час розгляду справи не встановлено вчинення протиправних дій саме Державною податковою інспекцією у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за листопад 2016 року, то суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафтола" до Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафтола" з податку на додану вартість за листопад 2016 року відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 24 липня 2017 року.

Суддя О.В. Царікова