Справа № 201/7491/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/7491/17
провадження 2а/201/260/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 травня 2017 року звернувся до суду до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові посилається на те, що він перебував на службі в Збройних сілах України, 03 жовтня 2013 року він був звільнений з військової служби, зібрав необхідні документи і подав їх відповідачу для призначення пенсії; вказана пенсія йому була призначена, але без врахування надбавок і доплат, тому він вважає вказане неправомірним. Він звернувся знову до військкомату і до пенсійного фонду з вказаним питанням, але отримав у відповідача відмову через, начебто, відсутність належних на те документі, зміну закону і можливості такого перерахунку. Позивач знову звернувся до відповідача з питаннями роз`яснення такої відповіді, але знову отримав відмову, звернення до обласного військкомату ні до чого не призвели. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності зробити вказаний перерахунок його пенсії по новому закону з урахуванням доплат і грошового забезпечення як для військового на пенсії, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання закону про збільшення його грошового утримання (пенсії), фактично незаконним рішення про відмову йому в перерахунку пенсії, скасування цього рішення та зобов`язати відповідача нарешті виконати вказаний перерахунок і виплачувати належну підвищену пенсію, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач стоїть у них на обліку як пенсіонер, звертався до них з вказаним питанням і вони йому відмовляли, керуючись законом, законодавство дійсно помінялося, вони перевірили правильність наданих позивачем документів та повідомили позивача про відсутність необхідної довідки з військкомату, зміну закону та інш., але вказане усунуто не було, отже вони позбавлені можливості задовольнити вимоги позивача; вони виконують передбачені законом норми стосовно, в тому числі, і стосовно пенсіонерів військовослужбовців, працівників органів внутрішніх справ та інш., бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне, є рішення Конституційного суду з цього питання. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 мешкає в м. Харкові і звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом, оскільки відповідач знаходиться і зареєстрований в цьому районі міста Дніпра.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій. Згідно з частиною третьою ст. 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом, та членам їх сімей обчислюються з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій в розмірах, установлених законодавством.
Положеннями першого речення ч. З ст. 63 Закону № 2262-ХІІ передбачено підстави для перерахунку пенсій та перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються для їх перерахунку. Так, усі призначені за Законом пенсії підлягають перерахунку, у тому числі, у зв`язку із введенням для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (ст. 43), так і при перерахунку раніше призначених пенсій (ст. 63).
Відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92); Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (п. 2, 3 ст. 116).
Таким чином, види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ визначає виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України. Отже, перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, введення яких є підставою для перерахунку пенсій зазначених категорій осіб, визначається виключно законами України. Граматичний аналіз положень першого речення частини третьої ст. 63 Закону № 2262-ХІІ дає підстави стверджувати, що слова "надбавок, доплат, підвищень" є вставленою конструкцією словосполучення "нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення", яка вказує на те, що такими видами є лише надбавки, доплати, підвищення.
З даного питання було надано офіційне тлумачення рішення Конституційного суду України від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015.
Згідно з вказаним Рішенням Конституційного Суду України Положення першого речення ч. З ст. 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з наступними змінами, згідно з якими «усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством», в аспекті порушених у конституційному зверненні питань необхідно розуміти так, що до встановлених виключно законами України нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, на підставі введення яких усі призначені за цим законом пенсії підлягають перерахунку, належать лише надбавки, доплати, підвищення (даний перелік є вичерпним).
Оскільки рішенням Конституційного Суду України від 13 травня 2015 року № 4-рп/2015 встановлено вичерпність переліку, встановленого ч. З ст. 63 Закону № 2262-ХІІ щодо нових щомісячних додаткових видів грошового забезпеченім, який включає надбавки, доплати, підвищення, тоді як такі виплати як «допомога», «разова премія» та «індексація», що мають тимчасовий характер, не включені до переліку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та не можуть бути складовими грошового забезпечення в розумінні положень ч. З ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.
З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються при перерахунку пенсій, визначаються виключно законами України, а встановлений у положеннях першого речення частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ перелік нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який включає надбавки, доплати, підвищення, є вичерпним.
Посилання позивача на судову практику, у тому числі на практику Верховного Суду України за аналогічними питаннями є помилковими з огляду на те, що вказана практика Верховного суду України склалась до вищезгаданого офіційного тлумачення Конституційного Суду України.
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів по аналогічним правовідносинам і є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Враховуючи викладене, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні, індексація не носять постійного характеру і не є щомісячними, тому вони не включені до складу грошового забезпечення з якого обчислюється розмір пенсії, визначеного ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, та як наслідок для врахування їх при обчисленні пенсії немає законних підстав.
Тож, висновки позивача, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні, індексація мають бути включенні в розрахунок пенсії є безпідставними, оскільки визначальним фактором включення додаткових видів грошового забезпечення є їх законодавчо визначений перелік, а не сплата страхових внесків.
Крім того, у зв`язку з виявленими під час перевірки довідки про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 14 жовтня 2013 року № 6/12/463 розбіжностями, головне управління звернулось відповідним листом від 07 листопада 2013 року № 23354/10/01 до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з проханням перевірити надану довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 та 02 грудня 2013 року на адресу головного управління від Дніпропетровського обласного військового комісаріату супровідним листом від 21 листопада 2013 року № 6/1515/4 надійшла уточнена довідка про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 20 листопада 2013 року № 6/12/489.
Таким чином, пенсія ОСОБА_1 обчислена на підставі уточнюючої довідки про додаткові види грошового забезпечення № 6/12/489 від 20 листопада 2013 року, наданих Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом і виплачується відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації є правомірними, оскільки головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Відповідно до п. 1. Порядку перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Відповідного рішення Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Згідно з п. 2 Порядку на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (державні органи) повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям (перелік є вичерпним і не містить Національної поліції України). Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (ГУ ПФУ) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Відповідно до п. З Порядку на підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 (довідка) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 24 квітня 2014 року по справі №К/800/6155/14 зазначила, що не підлягають задоволенню вимоги позивачів в частині зобов`язання Пенсійного фонду України про необхідність підготовки територіальними органами Фонду списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, оскільки до компетенції адміністративних судів відноситься виключно оцінка законності дій/бездіяльності, чи рішень суб`єкта владних повноважень, суд не має права вирішувати питання, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються. приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача щодо наполягання на позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем не були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином позовні вимоги про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя