Справа № 401/8650/12
Суддя: Подорець О. Б.
Дата ухвалення: 2012-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 401/8650/12
ПОСТАНОВА

іменем України

14.09.2012

суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Подорець О.Б, розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату розміру призначеної пенсії.

Від відповідача заперечень на позов не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і на яку поширюється дія Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Конституцією України передбачені гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційне допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до норм Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19); Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції (частина третя статті 113, пункт 10 статті 116, частина перша статті 117).

Одночасно й положення Конституції України, зокрема статті 95 зазначають, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до пункту 2 статті 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та закону про державний бюджет України.

Згідно прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рікположення Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофизастосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Частиною 1 статті 52 Закону України Про Кабінет Міністрів Українипередбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Таким чином, відповідач виконав свої функції щодо виплати пенсії в межах своїх повноважень, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням середньої заробітної плати по України за 2010 рік, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська та отримує пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання, як потерпілий від наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачеві з 01 червня 2011 року здійснений перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування .

Згідно з ч.4 ст.42 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняпередбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії проводиться не раніше як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу які зазначені у ч. 1 ст. 40 цього Закону.

Зазначена редакція Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняіснує після визнання неконституційними змін, внесених підпунктом бпідпункту 10 пункту 35 Розділу ІІ Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Таким чином у відповідності до відновленої (діючої) ч.4 ст.42 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону. Тобто, правила ч.1 ст.40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняпри перерахунку пенсії, застосовуються виключно з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (доход).

Частина 1 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннязазначає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року.

Отже середня заробітна плата працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, використовується як складова для призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, і є величиною постійною не змінною при перерахунку пенсії, на відміну від інших показників, які використовуються при визначенні заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії.

З урахуванням зазначеного, правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки відсутні, оскільки зазначений показник застосовується виключно для призначення пенсії, а не для її перерахунку, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з 16 лютого 2012 року відповідач діяв в межах своїх повноважень. Що стосується періоду до 16 лютого 2012 року, то ці позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-11, 71, 99, 100, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії за період до 16 лютого 2012 року залишити без розгляду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії за період з 16 лютого 2012 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Розяснити сторонам, що апеляційна скарга у справах цієї категорії розглядається апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Суддя: /підпис/ Згідно з оригіналом: Суддя О.Б.Подорець