Справа № 826/9966/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9966/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2017 року № 826/9966/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до

Лозівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Харківській області

про

визнання протиправним та скасування рішення №7/10/20-28-17-035,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (надалі – Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Лозівської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області (надалі – Відповідач) в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення №7/10/20-28-17-035 Лозівської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області від 21.06.2016 року про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем не було вчинено дій передбачених Податковим кодексом України щодо опису майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра Геоцентр». В той же час, вказане Товариство є відповідальним за сплату передбачених чинним законодавством податків та обов'язкових зборів (платежів) відповідно до договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність №265-12 від 19.11.2007р.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що Лозівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківської області від 21.06.2016 року прийнято Рішення №7/10/20-28-17-035 про опис майна в податкову заставу у відповідності до п. 3 ст. 88 та ст. 89 Податкового кодексу України, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків ПАТ «Укргазвидобування».

Крім того, Лозівською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області від 21.06.2016 року прийнято Податкову вимогу №2882-17, якою зобов’язано Позивача сплатити податковий борг за узгодженими грошовими зобов’язаннями станом на 20.06.2016 року на загальну суму 117742512,38 грн.

Позивач зазначає, що даний борг виник у ТОВ «Надра Геоцентр», а не у Позивача, проте, Відповідачем не вчинялися дії щодо стягнення даного боргу з ТОВ «Надра Геоцентр», що є порушенням вимог законодавства.

Крім того, Позивач вважає, що спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра Геоцентр» (Сторона 1), з однієї сторони, та Філією Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - Газопромислове управління «Харківгазвидобування» (Сторона 2), з іншої сторони, укладено Договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 19.11.2007 р. №265-12 (надалі - Договір №265-12).

Згідно п. 6.1, 6.2 ст. 6 Договору №265-12 для загального керівництва спільною діяльністю, координації спільних дій Сторін та вирішення найважливіших питань Сторони утворюють Комітет управління спільною діяльністю (далі – Комітет управління). До складу Комітету управління входять по 2 (два) представника від кожної Сторони. Кожний представник має 1 (один) голос.

Відповідно до пп. 6.10.8, пп. 6.10.9 п. 6.10 ст. 6 Договору №265-12 обов’язки Оператора (ТОВ «Надра Геоцентр»), зокрема: вести бухгалтерський та податковий облік спільної діяльності, складання та подання уповноваженим органам державної виконавчої влади обов’язкової звітності; сплачувати у повному обсязі та у встановлені чинним законодавством строки податки (обов’язкові збори, платежі).

Пункт 7.1 Договору №265-12 передбачає, що доходи, які одержуються в результаті Спільної діяльності, використовуються, в першу чергу на виконання зобов’язань перед бюджетами, державними цільовими фондами та відшкодування поточних витрат спільної діяльності в межах, передбачених відповідним Бюджетом спільної діяльності. Капітальні витрати фінансуються Сторони 2.

У відповідності до ч. 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.

Системний аналіз умов Договору №265-12 дає суду підстави дійти висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Надра Геоцентр» є платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договору про спільну діяльність, оскільки є учасником договору про спільну діяльність до компетенції якого згідно умов договору належить сплата передбачених чинним законодавством податків, обов’язкових (зборів) платежів.

Судом встановлено, що Лозівська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області звернулась до Київського окружного адміністративного суду з поданням до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Геоцентр", як уповноваженої особи за договором про спільну діяльність від 19.11.2007 №265-12 про стягнення коштів у сумі податкового боргу у розмірі 117742512,38 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З вищезазначеного рішення суду вбачається, що Контролюючий орган знав про наявність у ТОВ «Надра Геоцентр» податкового боргу станом на 21.06.2016 року № 2882-17 на суму 117742512, 38 грн.

Відповідачем надано рішення про розстрочення: рішення Державної фіскальної служби України №64/26 від 30.03.2016 р., яким надано розстрочення сплати грошових зобов’язань під проценти за грошовими зобов’язаннями з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату на суму 35873736,77 грн. строком з 30.03.2016 р. по 31.05.2016 р.; №64/26 від 30.03.2016 р., яким надано розстрочення сплати грошових зобов’язань за грошовими зобов’язаннями з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату на загальну суму 48975883,13 грн. строком з 29.04.2016 р. по 31.05.2016 р.; №85 від 31.03.2016 р., яким надано розстрочення сплати грошових зобов’язань за грошовими зобов’язаннями з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату на загальну суму 6035247,80 грн. строком з 29.04.2016 р. по 31.05.2016 р.; №46/0/16 від 19.02.2016 р., яким надано розстрочення сплати грошових зобов’язань за грошовими зобов’язаннями з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату на загальну суму 8551455,65 грн. строком з 30.03.2016 р. по 31.05.2016 р. (30.03.2013 р. - 2850485,65 грн. та 29.04, 31.05.2016 р. – по 2850485,00 грн.); №46/17 від 03.03.2016 р., яким надано розстрочення сплати грошових зобов’язань за грошовими зобов’язаннями з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату на загальну суму 6766770,52 грн. строком з 29.04.2016 р. по 31.05.2016 р.

Згідно з п. 3.1 Порядку №574 для розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу ДФС за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов’язання (податкового боргу) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, аналізу фінансового стану, графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум, розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення. Підставою для розстрочення грошових зобов’язань (податкового боргу) платника податків є надання ним доказів, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків (згідно з Переліком №1235), а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов’язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до розділу I Переліку №1235 обставини, що є підставою для розстрочення грошових зобов’язань або податкового боргу заявника: Ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов’язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов’язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов’язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів). Зазначена обставина підтверджується такими документами: довідка встановленого зразка, видана фінансовим органом та/або головним розпорядником бюджетних коштів, щодо суми бюджетних асигнувань та/або бюджетних зобов’язань, що не надані (несвоєчасно надані) заявнику, або суми фінансування видатків, що не доведене (несвоєчасно доведене) до заявника в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов’язань; заява (в довільній формі) отримувача бюджетних коштів про неперерахування (несвоєчасне перерахування) йому суми коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов’язань; довідка встановленого зразка, видана розпорядником бюджетних коштів, щодо суми коштів, яку не перераховано (несвоєчасно перераховано) заявнику в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов’язань, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів).

Загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов’язання або погашення податкового боргу в повному обсязі.

Зазначена обставина підтверджується висновком про результати аналізу фінансового стану заявника, що проводиться органом державної податкової служби за даними бухгалтерського обліку.

Недостатність майна заявника - фізичної особи (без урахування майна, на яке відповідно до законодавства не може бути звернено стягнення) для своєчасної та у повному обсязі сплати грошового зобов’язання або погашення податкового боргу в повному обсязі чи відсутність у заявника - фізичної особи майна.

Зазначена обставина підтверджується результатами проведеного органом державної податкової служби аналізу поданих заявником документів щодо наявності власного рухомого та нерухомого майна, а також власних доходів.

Визначення сум грошових зобов’язань (податкового боргу), що підлягають розстроченню (відстроченню), здійснюється за даними інформаційної системи, що ведеться органами доходів і зборів (п. 1.4 Порядку №574).

Згідно з п.3.2 Порядку №574, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви: приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів; відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов’язкових вимог, визначених цим Порядком.

У разі якщо рішення про розстрочення (відстрочення) приймається органом доходів і зборів вищого рівня, орган доходів і зборів за місцем обліку платника податків або за місцем обліку його грошових зобов’язань (податкового боргу) протягом 10 календарних днів розглядає заяву платника, здійснює аналіз його фінансового стану та формує відповідний висновок про можливість надання розстрочення (відстрочення), який разом з копіями документів, доданих платником до заяви, надсилає на адресу органу доходів і зборів вищого рівня.

У такому самому порядку здійснюється розгляд заяви платника податків у випадку, якщо рішення приймається Міністерством доходів і зборів України. При цьому Міністерством доходів і зборів України рішення приймається протягом 10 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що Контролюючим органом приймалися рішення про надання розстрочення грошових зобов’язань ТОВ "Надра Геоцентр", але не було враховано, що у останнього не має достатніх коштів на погашення існуючого податкового боргу.

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв’язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п. 3.1 ст. 3 ПК України).

Згідно п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов’язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 88.2 ст. 88 ПК України).

При цьому, у разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності (п. 88.3 ст. 88 ПК України).

Відповідно до пп. 252.1.1 п. 252.1 ст. 252 ПК України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб’єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об’єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об’єктах (ділянках) надр.

В той же час, згідно п. 252.1.3 п. 252.1 ст. 252 ПК України платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи є уповноважена особа - один із учасників такого договору, на якого згідно з його умовами покладено обов’язок нарахування, утримання та внесення податків і зборів до бюджету з єдиного поточного рахунку спільної діяльності (далі - уповноважена особа), за умови, що один з учасників зазначеного договору має відповідний спеціальний дозвіл. Облік результатів спільної діяльності ведеться таким учасником окремо від обліку його господарської діяльності. Такий учасник додатково береться на облік як платник рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин у порядку, визначеному цим Кодексом.

Аналіз вказаних правових норм дає суду підстави дійти висновку, що платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи є уповноважена особа - один із учасників такого договору, на якого згідно з його умовами покладено обов’язок нарахування, утримання та внесення податків і зборів до бюджету з єдиного поточного рахунку спільної діяльності.

При цьому, у податкову заставу передається майно того платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків.

Виключенням з цього правила, є недостатність майна у вказаного вище платника податків.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Суд звертає увагу, що Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року по справі №810/2725/16 встановлено, що ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР» як оператором спільної діяльності подавалися Відповідачу податкові розрахунки з рентної плати за користування надрами на підставі яких, зокрема, виник податковий борг.

Проте, як свідчать матеріали справи Відповідачем не вживалися дії щодо отримання майна ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР» в податкову заставу, як гарантію погашення податкового боргу.

Суд приходить до висновку про протиправність дій Лозівської об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківської по надсиланню (врученню) ПАТ «Укргазвидобування» податкової вимоги №2882-17 від 21.06.2016 року.

У відповідності до п. 88.3 ст. 88 ПК України, у разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності.

Таким чином, в контексті п. 88.3 ст. 88 ПК України, приймаючи до уваги те, що податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договору про спільну діяльність, у податкову заставу слід було передати майно ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР», тобто того платника який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

В той же час, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують недостатність майна платника який згідно з умовами договору №265-12 був відповідальним (ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР») за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків.

Разом тим, з матеріалів справи не вбачається щоб Відповідачем починаючи з 21.06.2016 року вживалися будь-які заходи, передбачені ст.ст. 88, 89, 95 Податкового кодексу України щодо забезпечення виконання грошового зобов'язання (податкового боргу) шляхом опису активів ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР», як уповноваженої за Договором особи та активів спільної діяльності, а також стягнення податкового боргу з ТОВ «НАДРА ГЕОЦЕНТР» як уповноваженої за Договором особи.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку про відсутність підстав у Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області для прийняття спірного рішення, з огляду на відсутність обставин передбачених п. 88.3 ст. 88 ПК України.

Вищезазначене, в свою чергу, свідчить про протиправність рішення №7/10/20-28-17-035 Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 22.06.2016 року про опис майна у податкову заставу та, як наслідком, про наявність підстав для скасування останнього.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Необґрунтованість рішення є підставою для його скасування, якщо під час розгляду справи в суді не встановлено фактичних обставин, що надають можливість прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Контролюючим органом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Лозівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 22.06.2016 р. №7/10/20-28-17-035.

3. Стягнути з Лозівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок державних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства “Укргазвидобування” (код ЄДРПОУ - 30019775) судові витрати в сумі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук