Справа № П/811/226/16
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року справа № П/811/226/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку письмового провадження адміністративний позов приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» (далі - Підприємство) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулось до суду з позовом до Управління про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 лютого 2016 року, якими:

- збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 425385 грн. та накладено штрафну санкцію - 292179 грн. в частині збільшення грошового зобов'язання - 421149 грн. та застосування штрафної санкції - 291120 грн.;

- зменшено розмір від'ємного значення суми згаданого податку за липень, грудень 2013 року на загальну суму 36065 грн.

Представник позивача підтримав вимоги заяви.

Пояснив, що Підприємство є сільськогосподарським виробником та правомірно нараховувало грошові зобов'язання та кредит з податку на додану вартість, як в загальній, так і скороченій декларації.

Стверджував, що у платника податків не виник обов'язок переносити числове значення податкового зобов'язання (на залишок суми непоставленого товару) з податку на додану вартість зі скороченої до загальної декларації стосовно взаємовідносин з ТОВ "Агроспецсервіс" (далі - Товариство), оскільки на час проведення перевірки не закінчився строк дії договору щодо поставки товару, за який сплатили кошти у повному обсязі.

Звертав увагу, що ТОВ "БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА" (далі - Товариство 2) надавало аудиторські послуги, які пов'язані з господарською діяльністю, оскільки висновки аудитора враховувались під час отримання кредитів у банківських установах.

Водночас, пояснив, що згідно акту перевірки не зрозуміло, яке порушення порядку заповнення уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість (скорочена декларація) у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок допустив платник податків.

Представники відповідача заперечили стосовно задоволення позову.

Пояснили, що Підприємство, отримавши від Товариства кошти за товар, який планувало виростити, та не виконавши умов договору у встановлений ним строк, не перенесло числове значення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на залишок неповернутих коштів зі скороченої до загальної декларації.

Зазначили, що платник податків завищив податковий кредит скороченої декларації з податку на додану вартість, оскільки аудиторські послуги, які надало Товариство 2, не пов'язані з веденням сільськогосподарського виробництва.

Стверджували, що Підприємство допустило порушення порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість (скорочена декларація) та це вплинуло на суму податку, яка спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Ухвалою суду від 29 серпня 2017 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 4 а.с.38).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом факти і обставини, що стали підставами звернення.

Так, в період з грудня 2015 року по січень 2016 року податковий орган провів планову виїзну перевірку діяльності Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2015 року (Том 1 а.с.102-123).

Позивач є сільськогосподарським виробником, що зазначено у акті перевірки.

Ревізори встановили, що Підприємство допустило ряд порушень.

Позивач не визнає частину з них та оскаржує податкові повідомлення-рішення лише в цій частині.

Підприємство не визнає такі порушення:

- заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість (загальна декларація) на суму 236000 грн. щодо взаємовідносин з Товариством, на що вплинуло завищення податкового зобов'язання з цього ж податку на таку ж величину у скороченій декларації;

- завищення податкового кредиту з податку на додану вартість (скорочена декларація) на суму 78356,13 грн. щодо взаємовідносин з Товариством 2;

- порушення порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість (скорочена декларація), що вплинуло на суму податку, яка спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства (106782 грн.).

Фактичні обставини стосовно господарської операції з Товариством.

12 листопада 2013 року Підприємство (продавець) та Товариство (покупець) уклали договір поставки кукурудзи урожаю 2013 року (Том 2 а.с.156-159).

На виконання умов договору Товариство сплатило Підприємству кошти у безготівковій формі в період з 18 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року на загальну суму 5862000 грн. (з урахуванням ПДВ 977000 грн.).

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість позивач включив до скороченої декларації.

Станом на кінцеву дату періоду, який перевірявся (30 вересня 2015 року), Підприємство не поставило товар Товариству, однак в період з квітня по липень 2014 року повернуло кошти на загальну суму 4446000 грн. (з урахуванням ПДВ 741000 грн.), відкоригувавши податкові зобов'язання скороченої декларації.

Не повернуто на цю дату 1416000 грн. (з урахуванням ПДВ 236000 грн.).

Ці обставини визнаються сторонами і зазначені у акті перевірки.

Згідно пункту 8.1 договору поставки він діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

20 вересня 2016 року сторони уклали додаткову угоду до договору поставки (Том 2 а.с.244).

Згідно її змісту сторони дійшли згоди, що з метою остаточного виконання договору постачальник передає покупцю кукурудзу врожаю 2016 року у кількості 335 тон до 30 вересня 2016 року.

Умови додаткової угоди виконані Підприємством у визначений строк, що доводиться змістом видаткової накладної (Том 2 а.с.243).

Фактичні обставини стосовно господарської операції з Товариством 2.

06 листопада 2013 року та 18 травня 2015 року Підприємство та Товариство 2 уклали договори про надання аудиторських послуг (Том 3 а.с.65-96).

Виконання робіт підтверджено актами виконаних робіт та оглядом аудиторських висновків за 2011-2012 роки та 2014 рік (Том 3 а.с.77, 96, Том 4 а.с.41-108).

Підприємство сплатило Товариству 2 кошти у сумі 196920 грн. і 273216,79 грн. (з урахуванням ПДВ на загальну суму 78356,13 грн. (Том 3 а.с.75-76, 95).

Товариство 2 виписало податкові накладні, які згідно акту перевірки позивач відобразив у реєстрах отриманих податкових накладних за грудень 2013 року та червень 2015 року (Том 1 а.с.111-112, Том 3 а.с.74, 94).

Сума податку на додану вартість включена до податкового кредиту згаданих звітних періодів скороченої декларації.

Представник Підприємства пояснив, що аудиторські послуги замовлялись у зв'язку з необхідністю отримання банківського кредиту, кошти від якого спрямовувались на розвиток сільськогосподарського виробництва.

У акті перевірки зазначено, що Підприємство допустило порушення порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість (скорочена декларація) та це вплинуло на суму податку, яка спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства (Том 1 а.с.114 на звороті).

На думку ревізорів, Підприємство допустило методологічну помилку, що призвело до заниження податку на додану вартість (скорочена декларація) на 106782 грн.

Однак, ревізори не зазначили суть порушення та не визначили чітко звітний період, коли воно допущено, обмежившись лише вказівкою про період, який перевірявся.

Керівник податкового органу погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення від 11 лютого 2016 року, якими збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 425385 грн. та накладено штрафну санкцію - 292179 грн. і зменшено розмір від'ємного значення суми згаданого податку за липень, грудень 2013 року на 36065 грн. (Том 1 а.с.56-57).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, податковий орган не ставить під сумнів правомірність віднесення до податкового зобов'язання з податку на додану вартість (скорочена декларація) коштів, які отримані від Товариства як передплата за товар.

Таке включення мало місце у листопаді 2013 року та березні 2014 року на загальну суму 977000 грн.

Водночас, податковий орган стверджує, що станом на час проведення перевірки згадане віднесення податкового зобов'язання в частині 236000 грн. є завищеним.

На їх думку, не поставивши у строк, визначений договором, кукурудзу власного виробництва урожаю 2013 року, у Підприємства виник обов'язок включити суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у 236000 грн. до податкового зобов'язання загальної декларації з податку на додану вартість.

Такий висновок ґрунтується на тому, що позивач не міг поставити частину товару, який зазначений у договорі, так як його вже не було в наявності.

Ревізори зазначають, що виконати умови договору можна було за рахунок поставки кукурудзи, яку виробив би інший сільськогосподарський виробник.

Суд зробив висновок, що ревізори допустили помилку в тлумаченні умов договору, який уклали позивач та Товариство.

Так, відповідно до приписів пункту 1.1 договору його предметом є кукурудза урожаю 2013 року.

Пунктом 8.1 правочину визначено, що договір діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Підприємство є сільськогосподарським виробником та могло на виконання умов договору поставити кукурудзу урожаю 2014-2016 років (за наявності згоди Товариства).

Умови договору це передбачають, виходячи з аналізу пункту 8.1.

Це і відбулося.

20 вересня 2016 року сторони уклали додаткову угоду до договору поставки, де чітко визначили новий термін виконання його умов (30 вересня 2016 року) (Том 2 а.с.244).

Водночас, Підприємство надало і докази поставки товару власного виробництва (Том 2 а.с.243).

Разом з тим, суд звертає увагу і на приписи статті 257 ЦК України.

Цією нормою права встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На час проведення перевірки (січень 2016 року) не завершився строк звернення до суду Товариства щодо невиконання Підприємством вимог договору, якщо визнавати, що правочин підлягав виконанню до 31 грудня 2014 року.

До цього часу Підприємство мало право повернути Товариству залишок передплати.

Приписами пунктів 209.1 та 209.2 статті 209 ПК України (в редакції на час укладання договору і отримання передплати) встановлювалось, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Отже, Підприємство, будучи сільськогосподарським виробником та обравши спеціальний режим оподаткування, правомірно включило до податкових зобов'язань (скорочена декларація) з податку на додану вартість суму податку стосовно взаємовідносин з Товариством, отримавши передплату.

В межах строку дії договору Підприємство повернуло частину передплати, здійснивши коригування зобов'язань з податку на додану вартість, а частково поставило продукцію власного виробництва.

Це виключає обов'язок перенесення податкового зобов'язання з податку на додану вартість зі скороченої декларації до загальної.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що позивач не занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість (загальна декларація) стосовно взаємовідносин з Товариством.

Щодо порушення стосовно взаємовідносин з Товариством 2.

Перш за все, Підприємство надало суду документи первинного бухгалтерського і податкового обліку, які підтверджують виконання ним та Товариством 2 умов договору про надання аудиторських послуг.

Такими документами є: договори, акти виконаних робіт, аудиторські висновки, докази сплати коштів у безготівковій формі.

У акті перевірки зазначено, що Підприємство на підтвердження реальності такої господарської операції не надало згаданих документів.

Представник позивача заперечував таке твердження ревізорів.

Зазначив, що Підприємство надало всі документи, а ревізори не звертались з письмовим зверненням про їх надання.

Акт перевірки не містить інформації про звернення ревізорів з цього приводу до платника податків.

Відповідно до приписів пункту 42.1 статті 42 ПК України звернення податкового органу до платника податків оформляється виключно в письмовій формі.

Відсутність такого звернення спростовує твердження ревізорів податкового органу.

Отже, під час перевірки у розпорядженні ревізорів перебували усі документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, які доводять реальність господарської операції між Підприємством та Товариством 2.

Сплативши кошти Товариству 2, позивач включив суму податку на додану вартість до податкового кредиту скороченої декларації.

Такі дії платника податків відповідають вимогам діючого на той час законодавства з таких підстав.

Так, відповідно до приписів підпункту 209.15.1.б пункту 209.15 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до виробничих факторів (для цілей застосування спеціального режиму оподаткування), за рахунок яких сформовано податковий кредит, відносяться послуги супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме, з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД).

Представник Підприємства пояснив, що аудиторські висновки необхідні були для надання пакету документів стосовно отримання банківського кредиту.

Приписами частин 2 та 6 статті 3 Закону України "Про аудиторську діяльність" визначено, що аудит - перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих

аспектах та відповідність вимогам законів України, положень

(стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів.

Аудитори (аудиторські фірми) можуть надавати інші аудиторські

послуги, пов'язані з їх професійною діяльністю, зокрема, по веденню та відновленню бухгалтерського обліку, у формі консультацій з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності, експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Проаналізувавши в сукупності ці зазначені норми права, суд зробив висновок, що аудиторські послуги (перевірка бухгалтерської звітності та обліку), які надані Товариством 2, Підприємство визначило, як супутні веденню сільськогосподарської діяльності.

А тому, не допустило завищення податкового кредиту з податку на додану вартість (скорочена декларація).

Щодо порушення порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість (скорочена декларація), що вплинуло на суму податку, яка спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Перш за все, суть порушення зазначається виключно в акті перевірки і не може доповнюватись його обґрунтування у інший спосіб.

Податковий орган може лише роз'яснити його суть.

Ознайомившись з актом перевірки, суд встановив, що ревізори не зазначили суть порушення та не визначили чітко звітний період, коли воно допущено, обмежившись лише вказівкою про період, який перевірявся.

Це позбавило позивача права на захист, оскільки платник податків, як і суд, не зрозумів у чому полягло порушення і як це вплинуло на суму податку, яка спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У судовому засіданні представник податкового органу намагався доповнити акт новим обґрунтуванням порушення, а не роз'ясненням попереднього.

А тому, суд зробив висновок, що змістом акту перевірки не доведено вчинення платником податку порушення порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість.

Отже, Підприємство не допустило жодного порушення податкового законодавства, що виключає можливість застосування штрафних санкцій, які нараховані відповідачем.

Таким чином, оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними в частині, в якій оскаржуються, а тому їх належить скасувати, задовільнивши позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 11 лютого 2016 року, яким приватному підприємству «Агрофірма «Панчеве»» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 425385 грн. та накладено штрафну санкцію - 292179 грн., в частині збільшення грошового зобов'язання - 421149 грн. та застосування штрафної санкції - 291120 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 11 лютого 2016 року, яким приватному підприємству «Агрофірма «Панчеве»» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 36065 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» судовий збір у сумі 11304,43 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей