Справа № 344/132/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8637/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 липня 2017 року у справі за його позовом до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Синичака Івана Богдановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Синичака І.Б.(далі - Інспектор) у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №808559 від 21.12.2016 (далі - Постанова).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваної Постанови було порушено процедуру розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що позбавило позивача можливості належним чином скористатися своїми правами передбаченими ст.268 Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 липня 2017 року у справі №344/132/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки. Додатково зазначає, що доводи відповідача стосовно того, що він проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора на перехресті вулиць П.Орлика та Гетьмана Мазепи у м.Івано-Франківську, є безпідставними, оскільки світлофор на відповідній ділянці дороги був несправний і взагалі не працював, перешкод з правої сторони вулиці у нього не було, а тому пропустивши пішоходів, позивач продовжив рух на своєму транспортному засобі. Більше того, звертає увагу на те, що на зустрічній полосі дороги рухалися два пасажирські автобуси, і тому він не міг бачити світлофора на другому боці, а жовтий сигнал світлофора загорівся коли той пересікав стоп-лінію і у зв'язку з цим він не міг зупинитися, щоб при гальмуванні не створити аварійної ситуації.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, не вказавши при цьому причини необхідності такого відкладення. На думку апеляційного суду, подане клопотання є необґрунтованим, оскільки жодних доказів на підтвердження свого клопотання позивачем суду надано не було, а справу може бути вирішено на основі наявних в ній доказів.

Відповідач в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та просив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених під час судового розгляду справи доказів в Інспектора були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього відповідного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 13/15 год 21.12.2016 позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.П.Орлика проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, повернувши на вул.Гетьмана Мазепи, чим порушив, пп. «ґ» п.8.7.3 розділу 8 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР).

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн (а.с33).

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необгрунтованим. Також посилається на те, що відповідачем не дотримано порядку розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, так як останній розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, що позбавило ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП.

Підпунктом «ґ» п.8.7.3 розділу 8 ПДР передбачено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

За змістом ч.2 ст.122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття ж 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху за частинами 1, 2, 3 ст.122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Нормами ст.258 КУпАП встановлена можливість уповноваженим органам (посадовим особам) на місці вчинення правопорушення (зокрема, такого як і було вчинено позивачем) виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

У відповідності до приписів розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853; далі - Інструкція) постанова у справі про адміністративні правопорушення передбачені частинами 1, 2 і 3 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (п.9 розділу ІІІ Інструкції).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст.285 КУпАП).

Копія постанови вручається під підпис (п.5 розділу IV Інструкції).

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог пп. «ґ» п.8.7.3 розділу 8 ПДР відповідачем ще до розгляду справи судом першої інстанції разом із запереченнями на позов, було долучено відеоматеріали з камер відеореєстратора автомобіля Інспектора, на яких зафіксовано те, що позивач повертаючи автомобілем на вул.П.Орлика, ще до світлофора пропустив пішоходів та продовжив рух, однак на перехресті до вул.Гетьмана Мазепи не зупинився та проїхав на жовтий сигнал світлофора. ОСОБА_1, прямував на автомобілі по правій стороні дороги. Посилання позивача на те, що він не міг бачити світлофора, так як, йому на зустріч їхали два пасажирські автобуси, спростовуються тим, що автобуси їхали на зустріч по прямій смузі дороги лівої сторони, а автомобіль порушника рухався по правій стороні на якій і був розміщений світлофор, а тому пасажирські автобуси жодним чином не могли заступати цей світлофор, оскільки рухались з іншої сторони дороги.

Крім цього, з вказаного відео також видно, що жовтий сигнал світлофора загорівся ще до перетинання позивачем стоп-лінії. Зазначений світлофор був справний, оскільки одразу після загоряння жовтого світла на ньому загорілось червоне.

Доводи ж апелянта про те, що світлофор не працював, а також посилання на те, що він не бачив такого через рух пасажирських автобусів, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, які не збігаються із зафіксованими на відеореєстраторі подіями.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення у повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст виготовлений 11вересня 2017 року.