Справа № 159/829/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7932/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2017 року у справі №159/829/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління), просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області №18-111 вих. від 18.02.2016 відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати без обмеження суми пенсії максимальним розміром; зобов'язати відповідача провести позивачу з 01.04.2016 перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), виходячи з розміру 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області №18-111 вих. від 18.02.2016, без обмеження суми пенсії максимальним розміром.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 та прийняти нову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розпорядженням Управління проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.04.2016 в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці №18-111 від 18.02.2016, виданої прокуратурою Волинської області, розмір пенсії з 01.04.2016 становить 16353,49 грн. Водночас, відповідно до змісту ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015). Апелянт зазначає, що у вказаній статті зазначено, що положення такої поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею. Ця норма у встановленому порядку не була визнана неконституційною, отже є обов'язковою для виконання. Відтак, вважає, що Управління правомірно провело перерахунок пенсії позивачу в розмірі 90% місячного заробітку, однак з урахуванням обмежень.

В судовому засіданні позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення позивача в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що як зазначено п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Оскільки на момент виходу позивача на пенсію - 01.11.2001 року її граничний розмір не обмежувався жодним законодавчим актом, то суд першої інстанції дійшов висновку, що при проведенні перерахунку він також не може бути обмежений.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.11.2001 перебуває на обліку в Управлінні як одержувач пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», розмір пенсії обчислено в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013, 24.03.2016 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», з врахуванням довідки №18-111 від 18.02.2016, виданої Прокуратурою Волинської області.

Відмова у проведенні вказаного перерахунку пенсії стала підставою для звернення ОСОБА_2 із позовом до суду.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 15.06.2016 така відмова визнана протиправною, Управління зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2016, виходячи з 90 відсотків від суми місячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Волинської області №18-111вих. від 18.02.2016.

На виконання вказаного рішення Управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2016 в розмірі 90% від суми місячної чинної заробітної плати, зазначеної у довідці №18-111вих. від 18.02.2016.

Як вбачається з листа Управління від 18.10.2016 №228/Б-01 розмір пенсії призначеної ОСОБА_2 з 01.04.2016 становить 16353,49 грн. Однак, з врахуванням змін, внесених до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з 01.04.2016 розмір пенсії до виплати становить 10 740грн. (а.с.11).

Вважаючи, що дії Управління щодо обмеження виплати пенсії є протиправними, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційним судом України у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

На час призначення пенсію позивачу (01.11.2001) пенсійне забезпечення прокурорів визначалось Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, у відповідній редакції, (далі - Закон №1789-XII) відповідно до ч.1 ст.50-1 якого прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до положень ч.14 ст.50-1 Закону №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону №1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев'ятнадцятою - двадцять третьою».

Проте, Закон №1789-XII втратив чинність з 25.04.2015 (з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII) крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Відтак, ч.18 ст.50-1 Закону №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим застосування судом першої інстанції положень вказаної статті до спірних правовідносин.

Водночас, відповідно до абз.6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, в редакції чинній на час перерахунку пенсії позивача, (далі - Закон №1697-VII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. (Абзац 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016).

На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу (01.04.2016), наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов'язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір пенсії позивача за вислугу років, що підлягає перерахунку і виплаті з 01 квітня 2016 року відповідно до постанови Ковельського міськрайонного суду від 15.06.2016, яка набрала законної сили, не може тимчасово перевищувати 10470 гривень, що дає підстави для висновку про правомірність дій відповідача при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу, а тому в задоволені позову слід відмовити.

При цьому, право позивача на отримання пенсії у розмірі 16353,49 грн., який обраховано після перерахунку пенсії позивача за рішенням суду з 01.04.2016, відповідачем не заперечується, однак таке право може бути реалізовано лише після скасування законодавцем відповідних обмежень.

Щодо покликання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), то суд апеляційної інстанції зауважує, що такі є безпідставними, правовідносини, з приводу яких висловив свою позицію Верховний Суд України у вказаних рішеннях, виникли за інших фактичних обставин.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, в абзаці шостому у частині п'ятнадцятій статті 86 Закону №1697-VII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року» та як наслідок: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень». Обмежень щодо застосування положень вказаного Закону за колом осіб законодавцем не встановлено.

З огляду на те, що прийняття тимчасових обмежень у виплаті пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 згідно Закону №911-VIII від 24.12.2015 та Закону №1774-VIII від 06.12.2016 обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України з метою створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики, а тому підлягають застосуванню, як нормативно-правові акти, що прийняті пізніше.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому таке підлягає скасуванню з прийняття нового рішення про відмову у задоволені позову.

Щодо судових витрат, то такі в силу приписів ст.94 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись статями 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2017 року у справі №159/829/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позову ОСОБА_2 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повний текст Постанови складено 11.09.2017