Справа № 802/987/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 серпня 2017 р. Справа № 802/987/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Бойка С.В.

представника відповідача: Бабія Р.В., Кушніра Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство" "Рембудзв'язок"

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство" "Рембудзв'язок" (далі - позивач, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок") до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 09.06.2017 р. №, № та №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, за наслідками проведеної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року та військового збору за період з 03.08.2014 року по 31.12.2016 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області прийнято Акт від 10.05.2017 року №370/1401/01168173. На підставі Акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017 р., яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 276333 (двісті сімдесят шість тисяч триста тридцять три гривні) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 230282 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 46051 грн., податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017 р., яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 276881 (двісті сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 184587 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 92294 грн. та податкове повідомлення-рішення №, яким визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 71282 (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Представники відповідача проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування письмових заперечень.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" було зареєстроване Вінницьким міським управлінням юстиції від 13.02.2009 року за реєстраційним №0007549.

У період, що перевірявся, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" був платником податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, земельного податку, збору за першу реєстрацію транспортного засобу, транспортного податку, єдиного соціального внеску та військового збору.

На підставі направлення виданого Головним управлінням ДФС у Вінницькій області від 21.04.2017 року №658 - Кушніром Євгенієм Васильовичем, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області, згідно з ст.20 ПК України, пп. 78.1.4 п.78.1, п.78.2 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, на виконання наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.04.2017 року №645 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 31.12.2016 року.

Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення відповідно до висновків:

- пп. 134.1.1, п.134.1 ст.134 ПКУ від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в зв'язку з чим занижено податок на прибуток у загальній сумі 230282 грн., в. т.ч.: за 2015 рік - 46080 грн., за 2016 рік - 184202 грн.;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.2 ст.200 ПКУ від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в зв'язку з чим встановлено: занижено податок на додану вартість у сумі 184587 грн., в т.ч.: за липень 2015 року - 16483 грн., за листопад 2015 року - 30850 грн., за грудень 2015 року - 3867 грн., за грудень 2016 року - 133387 грн., завищення залишку від'ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 71282 грн., в т.ч.: за грудень 2015 року - 71282 грн.

На підставі Акту № від 09.06.2017 р., відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017 р., яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 276333 (двісті сімдесят шість тисяч триста тридцять три гривні) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 230282 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 46051 грн., податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017 р., яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 276881 (двісті сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 184587 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 92294 грн. та податкове повідомлення-рішення №, яким визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 71282 (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні).

Визначаючись щодо правомірності прийнятих податкових повідомлень - рішень, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Положеннями ст. 21 ПК України визначені обов'язки органів фіскальної служби, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень, у т.ч. наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України.

Згідно підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (надалі ПК України) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пунтку 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 200.2. статті 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договорів №032 від 25.11.2016 року, №033 від 25.11.2016 року, №034 від 25.11.2016 року ТОВ "Техногруп-Інжирінг" виконано роботи по будівництву каналізаційної мережі.

Так, згідно документів ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" придбано послуги від ТОВ "Техногруп-Інжирінг" згідно актів приймання виконаних будівельних робіт.

В свою чергу, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ "Техногруп-Інжирінг" кошти в сумі 871168,79 грн. в рахунок оплати робіт згідно актів приймання виконаних будівельних робіт.

Вказані послуги формували собівартість реалізованих робіт і послуг та відображені ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" у звіті про фінансові результати за 2016 рік.

Згідно бухгалетрського обліку ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" в грудні 2016 року відображені проведення щодо оприбуткування робіт по будівництву каналізаційної мережі від ТОВ "Техногруп-Інжирінг".

Дослідивши надані послуги, встановлено, що послуги в сумі 1023344 грн. (без ПДВ) формували собівартість реалізованих робіт і послуг та відображені ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" у звіті про фінансові результати за 2016 рік.

Надані позивачем первинні документи, по взаємовідносинам із вказаним контрагентом, підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов'язковою ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, відповідач звертає увагу, що кількість працюючих у ТОВ "Техногруп-Інжирінг" є 1 (одна) особа.

Згідно розрахунків контролюючого органу, відповідач зазначає, що за умови дотримання трудового законодавства України, за грудень 2016 року ТОВ "Техногруп-Інжирінг" при виконанні робіт по будівництву каналізаційної мережі на адресу ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" мало задіяти 20 працівників, відтак податковий орган стверджує про відсутність персоналу.

Проте, суд зазначає, що ревізором-інспектором при перевірці не було враховано той факт, що працівники ТОВ "Техногруп-Інжирінг" могли бути залучені до виконання робіт за цивільно-правовими договорами.

В той же час відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій, натомість, факт виконання робіт у акті перевірки під сумнів не ставився.

Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагентів були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Так, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року за даними бухгалтерського обліку ТОВ "СВП" "Рембудзв'язок" відображено придбання Бентоніт Bara-Kade Plus North Star, постачальником яким задокументовано суб'єкта господарської діяльності - МП "Вікфіл".

Згідно договору №07/07-1 від 07.07.2015 року МП "Вікфіл" реалізовано ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" Бентоніт Bara-Kade Plus North Star.

При здійсненні перевірки, позивачем було надано видаткову накладну №7126 від 07.07.2015 року щодо придбання Бентоніт Bara-Kade Plus North Star від МП "Вікфіл".

Судом встановлено, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок МП "Вікфіл" кошти в сумі 307199,95 грн. в рахунок оплати за Бентоніт Bara-Kade Plus North Star.

Так, по бухгалтерському обліку ТОВ "СВП" "Рембудзв'язок" в липні 2015 року відображені проведення щодо оприбуткування та подальшого використання Бентоніт Bara-Kade Plus North Star отриманого від МП "Вікфіл".

Згідно товарно-матеріальних цінностей на суму 256000 грн. (без ПДВ) сформували собівартість реалізованих робіт і послуг та відображені ТОВ "СВП" "Рембудзв'язок" у звіті про фінансові результати за 2015 рік.

Однак, підставою для не врахування операції купівлі-продажу, згідно якої позивач отримав податкову накладну, яка в свою чергу зареєстрована в ЄРПН, стало не надання первинних-бухгалтерських документів щодо переміщення Бентоніт Bara-Kade Plus North Star та не належна діяльність контрагента.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, будь-які документи (договори, податкові, видаткові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд зазначає, що надані позивачем документи є первинними документами в розумінні вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам. При цьому співставленням даних, зазначених у таких документах, судом не встановлено істотних розбіжностей щодо обсягу, виду, дати та вартості придбаного та реалізованого товару.

Отже, сукупність первинних, платіжних та інших документів, які зазвичай супроводжують відповідні господарські операції, підтверджують фактичне виконання умов договорів позивача і не дають підстав для сумніву у їх реальності.

Стверджуючи про фіктивний характер господарських операцій позивача з контрагентами, податковий орган посилається на те, що згідно з податковою інформацією є підстави вважати, що контрагенти позивача є учасником тіньового сектору економіки та здійснює діяльність, спрямовану на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем.

Перевіряючи такі доводи відповідача, судом встановлено, що відповідач не надав жодних доказів як на підтвердження факту кримінальних проваджень щодо контрагентів, так і доказів винесення судом або іншими уповноваженими суб'єктами рішень обвинувального характеру, які могли б підтвердити такі висновки акту перевірки.

Більше того, відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допускати його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цим підприємством було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб'єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

У законодавстві України закріплено принцип персональної відповідальності, згідно якого особа має нести відповідальність за вчинені нею правопорушення, а не за правопорушення інших осіб.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Вінницькій області від 09.06.2017 р. №, № та №.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню у повній мірі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № , № , № від 09.06.2017 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство" "Рембудзв'язок" 9323,45 грн., судовий збір, що був сплачений згідно платіжного доручення № 1119 від 20.06.2017 року за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна