Справа № 310/1289/17(2-а/310/63/17)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 вересня 2017 року м. Київ К/800/24653/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - УПФУ) в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством; зобов'язати УПФУ нарахувати та виплачувати з 4 жовтня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум (далі - спірний перерахунок довічного грошового утримання).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що має право на спірний перерахунок довічного грошового утримання, однак відповідач, всупереч вимог чинних положень законодавства, відмовив йому у здісненні такого, а відтак ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволено повністю, визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано останнього здійснити позивачу спірний перерахунок довічного грошового утримання.

Відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2017 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 11 серпня 2017 року запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде повернуто.

У встановлений судом процесуальний строк скаржником виконано вимоги ухвали у повному обсязі, однак у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач має право на спірний перерахунок довічного грошового утримання, що передбачено нормами законодавства чинного у період спірних правовідносин, а тому у відповідача не було правових підстав для відмови у здійсненні такого.

Як встановлено судами, ОСОБА_1 з 23 вересня 2002 року по 3 жовтня 2016 року безпосередньо працював на посаді судді.

Наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 жовтня 2016 року №54-к, відповідно до постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII «Про звільнення суддів», позивача відраховано зі штату суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 3 жовтня 2016 року у зв'язку з відставкою.

8 жовтня 2016 року позивач звернувся до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши необхідні документи, на яке отримав відповідь, що позивачу з 4 жовтня 2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 18560,00 грн., обчисленого з посадового окладу 23200,00 грн.

На звернення позивача до УПФУ останнє листом від 15 лютого 2017 року №19/Р-4 повідомило, що для визначення розміру довічного утримання судді у відставці враховано лише час його фактичної роботи на посаді судді - 14 років 12 днів.

Згідно з розпорядженням, оформленим протоколом № 4259 від 18 жовтня 2016 року відповідачем з 4 жовтня 2016 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 18560,00 грн., що складає 80 % від посадового окладу, який він мав на момент звільнення і який становив 23200,00 грн.

Зокрема, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем не зараховано період проходження строкової служби в армії (2 роки 1 місяць 2 дні), половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання (2 роки 5 місяців) та службу в органах внутрішніх справ (9 років 1 місяць 15 днів).

Так, у відповідності до частини 3 статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відповідних Рішень Конституційного Суду України) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В свою чергу, згідно статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

При цьому, пунктом 11 Розділу XIII Перехідні положення Закону № 2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (далі - постанова КМУ № 865, чинна станом на день набрання чинності Законом № 2453-VI у відповідній цьому періоду редакції), абзацом 2 пункту 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судами обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню спірні періоди роботи позивача, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

Ураховуючи наведене, висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк