Справа № 308/2772/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 рокуЛьвів№ СК-876/5824/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві, інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві, інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_2, в якому просив скасувати постанову серії ПС2 № 728300 від 10.03.2016 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Постановою від 01 липня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області позов задовольнив повністю.

Визнав дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві - ОСОБА_2 при винесенні постанови серії 1ІС2 №728300 від 10.03.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - протиправними, а оскаржену постанову - скасував.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що твердження позивача про те, що він не бачив знаку 5.35.1, не відповідають дійсності Однак,враховуючи місце розташування транспортного засобу відносно дорожнього знаку та здоровий глузд, ОСОБА_1 просто не міг його не помітити. Позивач посилається на те, що він є активістом ГО «Спеціальний контроль» та має значний досвід водія. Вказані обставини свідчать про те, що він неодноразово рухався даною дорогою та бачив цей дорожній знак.

Також відповідач зазначає, що місце, в якому зупинився позивач, є переходом незалежно від того, чи там встановлені відповідні дорожні знаки, чи там нанесено дорожню розмітку тощо, оскільки за визначенням з пункту 1.10 Правил дорожнього руху пішохідний перехід - це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу.

При цьому, межі пішохідного переходу за відсутності дорожньої розмітки, знаків та пішохідних світлофорів на перехресті визначаються шириною тротуарів чи узбіч. Крім, того відповідно до ПДР ширина не розміченого дорожньою розміткою пішохідного переходу повинна становити не менш ніж 4 м.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 10.03.2016 року інспектором патрульної поліції роти № 4 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС2 № 728300, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що водій гр. ОСОБА_1ГІ. здійснив зупинку транспортного засобу «КІА Сегаto», державний номерний знак «АО1111СМ», ближче 10 м (а саме 1,35м) після знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9 (г) ПДР України.

Позивач, на спростування доводів відповідача, надав суду відеозапис, з якого вбачається, що дорожній знак встановлений на газоні, на відстані більше трьох метрів від проїжджої частини, та тільки з однієї сторони.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази скоєння позивачем правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень п. 8.1, п. 8.2. та п. 8.2-1 Розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути остійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

З листа Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вих. від 24.06.2016 року № 1286/24.01-12 вбачається, що на засіданні комісії з безпеки дорожнього руху та координації роботи автотранспорту від 22.06.2016 року КШЕП м. Ужгорода зобов'язано облаштувати дорожній знак «Пішохідний перехід» по вул. році, 9, згідно ДСТУ (а.с. 53).

З долучених до матеріалів справи фото та відеозаписів судом встановлено, що знак пішохідного переходу біля якого позивач здійснив зупинку не відповідає вищезазначеним вимогам та встановлений протилежно від напрямку руху транспортних засобів.

При цьому, колегія судів залишає поза увагою доводи апелянта про те, що місце, в якому зупинився позивач, є переходом незалежно від того, чи там встановлені відповідні дорожні знаки, оскільки в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення, інспектором УПП зазначено про те, що ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 метрів після знаку пішохідного переходу.

Оскільки знак пішохідного переходу не відповідає встановленим вимогам, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_2 від 10.03.2016 року ПС2 № 728300 є необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм КУпАП, без з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві департаменту патрульної поліції) залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2016 року у справі № 308/2772/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала в повному обсязі складена 04 вересня 2017 року.