Справа № 2а-1670/1379/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Київ К/9991/59903/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Борисенко І.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Полтаві Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року

у справі № 2а-1670/1379/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлитпром»

до Державної податкової інспекції у місті Полтаві

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлитпром» (далі - позивач, ТОВ «Укрлитпром») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Полтаві (далі - відповідач, ДПІ), в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 29 лютого 2012 року № , № , № , якими товариству збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток у сумі 599666,50 грн, з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 186417,75 грн та зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за березень 2011 року на 31115,00 грн.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 14 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ від 29 лютого 2012 року № , № , № ; стягнув з Державного бюджету України на користь товариства судовий збір у сумі 2146,00 грн.; повернув позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачену відповідно до квитанції ПАТ «Полтава-Банк» від 05 березня 2012 року суму судового збору у сумі 32,19 грн.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ДПІ провела позапланову виїзну перевірку ТОВ «Укрлитпром» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за наслідками якої складено акт від 13 лютого 2012 року № 716/23-2/24826615. Згідно з висновками цього акту позивачем, зокрема, порушено: пп. 4.1.6 п. 4.1, ст. 4, пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12, пп. 5.3.9 п.5.3, п.5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (втратив чинність з 01 квітня 2011 року, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР), в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді з 01.07.2010 року по 30 вересня 2010 року на загальну суму 538475,00 грн.; п. 1.3 ст. l, п. 6.4 ст. 6, пп..7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.4 п.7.2, п. 7.3 ст. 7, пп. 7.4.5 п.7.4, пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР), в результаті чого завищено від'ємне значення (р. 19) по Декларації за березень 2011 року на суму 31115,00 грн., а також занижено суму, що підлягає сплаті до бюджету за результатами діяльності за перевіряємий період у сумі 164697,00 грн.

Висновок ДПІ про порушення ТОВ «Укрлитпром» порядку ведення податкового обліку за період, охоплений перевіркою, обґрунтований тим, що господарські операції щодо придбання алюмінію між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Террамет», ПП «Гелей», ТОВ «НПП Брат») не мають реального характеру. При цьому ДПІ посилається на податкову інформацію, отриману в результаті здійснення заходів податкового контролю щодо господарської діяльності зазначених контрагентів (використані дані зустрічних перевірок): у ТОВ «Террамет», ПП «Гелей», ТОВ «НПП Брат» відсутні необхідні основні фонди, виробничі потужності та трудові ресурси; ТОВ «НПП Брат» відсутнє за місцезнаходженням; позивачем не надано до перевірки товарно-транспортні накладні щодо перевезення придбаного товару від постачальника до покупця.

На підставі висновків вказаного акту перевірки ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірного декларування позивачем суми податкового кредиту на підставі первинних документів, виписаних ТОВ «Террамет», ПП «Гелей», ТОВ «НПП Брат», з урахуванням встановлених у судовому процесі обставин щодо придбання позивачем у вказаних контрагентів товарів та послуг.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений пп. 7.2.6 п. 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, обов'язок ведення яких встановлений правовими нормами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку. У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

Водночас, вищенаведені норми так само, як і інші норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність останнього щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У судовому процесі суди дослідили первинні документи, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку (договір від 01 квітня 2010 року № 351 укладений з ТОВ «Террамет» щодо поставки алюмінію А5; договір від 02 серпня 2010 року № 01/08/1 укладений з ПП «Гелей» на поставку алімінію АК5М2, АК12М2, АК12ПЧ, договір від 01 лютого 2011 року № 11 укладений з ТОВ «НПП Брат» на поставку алюмінію АК5М2, АК12М2, АК12ПЧ, рахунки-фактура, податкові та видаткові накладні, витяги з журналів реєстрації довіреностей, сертифікати якості, посвідчення про якість отриманого алюмінію, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні), та встановили, що товар (алюміній) придбаний позивачем у його контрагентів використано у власній господарській діяльності, а відтак податкові повідомлення - рішення від 29 лютого 2012 року № , № , № є протиправними.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Полтаві Полтавської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року у справі № 2а-1670/1379/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.І. Бившева

Судді: І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна