Справа № 462/5723/16-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року № 876/2737/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова, яким просила: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати з 01.04.2015 року її пенсії як інваліду третьої групи загального захворювання; зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з 01.11.2016 року як інваліду третьої групи загального захворювання; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату її пенсії у розмірі 19931,00 грн., невиплаченої за період з 01.04.2015 року до 31.10.2016 року.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 01 грудня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні. В свою чергу, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань правомірності невиплати позивачу пенсії після цієї дати.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Законом України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 року, внесено зміни, зокрема, до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, або щомісячного грошового утримання у порядку та умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу». А п. 2 Прикінцевих положень цього Закону було передбачено, що порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і станом на 01.04.2015 року працювала в органах місцевого самоврядування, а тому з цього часу відповідно до зазначеного Закону їй пенсія не виплачується.

Оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 цього Кодексу розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, у 2013 році їй було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати у Департаменті економічної політики Львівської міської ради.

З 01.04.2015 року Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова припинило виплату пенсії ОСОБА_1

На звернення позивача від 10.10.2016 року відповідач листом від 13.10.2016 року № 169/П-9 роз'яснив, що виплату пенсії зупинено на підставі Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та відмовив у поновленні виплати пенсії, оскільки вона є працюючим пенсіонером і в індивідуальних відомостях про застраховану особу зазначено код підстави для обліку спеціального стажу - державні службовці, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку в період роботи на державній службі.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

При цьому, відповідно до змісту наведених норм визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановив суд, про припинення виплати відповідачем її пенсії по інвалідності з 01.04.2015 року і відповідно порушення відповідачем її прав позивач дізналась або повинна була дізнатись після неотримання пенсії за відповідні періоди (місяці).

Враховуючи наведене вище та те, що ОСОБА_1 подала позовну заяву до суду 29.10.2016 року і не надала жодних пояснень та доказів на підтвердження факту наявності поважних причин пропуску зазначеного строку, колегія суддів дійшла висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог за період з 01.04.2015 року до 28.04.2016 року слід залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог за період з 29.04.2016 року колегія суддів зазначає наступне.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, яким було внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме ч. 7 ст. 21 даного Закону викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

Таким чином, єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі в органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, а виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи.

Проаналізувавши зміст вказаних норм, колегія суддів зазначає, що ними в імперативній формі встановлено необхідність зупинення виплати будь-якого виду пенсії в період проходження пенсіонерами служби в органах місцевого самоврядування у вказаний період (крім певних категорій пенсіонерів, до числа яких ОСОБА_1 не належить).

При цьому, слід зазначити, що п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» було передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Водночас, з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, у відповідності до прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу та Постанова Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу»(Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 491).

Таким чином, з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу», який поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування, а чинний з 01.05.2016 року Закон України «Про державну службу» не регламентує правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування, оскільки посадові особи державної служби та посадові особи органів місцевого самоврядування є різними за своїм суб'єктним складом та розгалуженими за своїм статусом.

Крім того, слід зазначити, що обмеження (зупинення) виплати пенсії особам, які є посадовими особами в органах місцевого самоврядування, продовжено до 31 грудня 2017 року згідно із Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01.01.2017 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що вказані вище норми у встановленому порядку не визнавались неконституційними, а тому були і є чинними у відповідних періодах і підлягають обов'язковому виконанню.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства та ті обставини, що ОСОБА_1 у спірному періоді працювала у Департаменті економічної політики Львівської міської ради, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування, а також не є інвалідом І та II груп, інвалідом війни III групи, учасником бойових дій, чи особою, на яку поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», її право на отримання пенсії по інвалідності обмежене на період перебування на службі в органах місцевого самоврядування, в зв'язку з чим Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова правомірно зупинило виплату призначеної позивачу пенсії.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Одночасно колегія суддів зазначає, що оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч. 10 цієї статті рішення апеляційного суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 183-2, 195, п. 3 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі міста Львова задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду міста Львова від 01 грудня 2016 року у справі № 462/5723/16-а - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовну заву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01 квітня 2015 року до 28 квітня 2016 року залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовним вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький