Справа № 822/2258/17
Суддя: Касап В.М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2258/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКасапа В.М.
при секретаріГорбатюк І.С.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.03.2017 року відповідачем винесено наказ №350 на підставі якого проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів з 21.03.2017 року.

В результаті проведення перевірки податковим органом складено акт від 10.04.2017 року №0329/22-01-13-02/НОМЕР_1.

На акт перевірки подано заперечення за наслідком розгляду яких від відповідача отримано відповідь від 05.05.2017 року, згідно якої заперечення враховані частково.

За результатами перевірки з врахуванням розгляду заперечень 12.05.2017 року винесено податкові повідомлення-рішення №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року.

Вважає, що відповідачем прийнято вищевказані рішення всупереч підстав і меж повноважень та способів, що передбачені Конституцією України та Законами України, просить їх скасувати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, подав письмові заперечення проти позову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши повно та всебічно у взаємозв'язку та сукупності усі докази, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити враховуючи наступне.

Судом встановлено, що відповідачем на підставі наказу №350 проводилась документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 тривалістю 10 робочих днів з 21 березня 2017 року. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 10.04.2017 р. № 0329/22-01-13-02/НОМЕР_1.

В подальшому позивачем подано заперечення на акт перевірки.

Згідно відповіді на заперечення до акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача частково враховано заперечення та винесено податкові повідомлення-рішення від 12.05.2017 року №/125, №/122, №/123, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/120 від 12.05.2017 року та рішення №/124 щодо сплати штрафних санкцій.

Позивачем оскаржено вищевказані рішення до ДФС України.

Згідно рішення про результати розгляду скарги від 26.07.2017 року №9400/К/99-99-11-01-01-14, ДФС України податкові повідомлення-рішення від 12.05.2017 року №/125, №/122, №/123 залишено без змін а скаргу без задоволення.

Відповідно до рішення про результати розгляду скарги від 23.07.2017 року №8034/К/99-99-11-02-02-25, ДФС України вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2017 року №Ф-/120, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.05.2017 року № ГУ ДФС у Хмельницькій області скасовано, оскільки вказані рішення винесені не за встановленою формою.

Однак відповідачем 06.07.2017 року винесено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2017 року №Ф-6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 06.07.2017 року №.

Досліджуючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом приймається до уваги наступне.

Згідно акта складеного за результатами проведеної перевірки, податковим органом зазначено, що позивач при здійсненні господарської діяльності використовував власний вантажний автомобіль НОМЕР_2, яким здійснював перевезення вантажів, які придбавав для власної реалізації. До витрат відносив придбане дизельне паливо (оформляючи при цьому подорожні листи на кожну поїздку), з розрахунку 30 літрів на 100 км шляху.

Контролюючий орган, вважає, що норма, що використовується позивачем, не є правильною, оскільки відповідно до "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", затверджених наказом Мінтранса № 43 від 10.02.1998 р. (зі змінами відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 05.08.2008 року № 973) - (далі Наказ №43), для автомобіля MERSEDES BENZ моделі 814D норма становить 14,1 л на 100 км.

В акті перевірки зазначено, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 в подорожніх листах зазначив витрати дизельного пального в розрахунку 30 л на 100 км.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що модель ТЗ позивача MERСEDES BENZ 814 фургон С, щодо якого використані норми витрат палива, а не MERСEDES BENZ моделі 814D, як зазначено у акті перевірки.

Транспортний засіб, який використовував позивач не входить до переліку ТЗ зазначених у Наказі №43, а отже для нього встановлюються тимчасові та тимчасові індивідуальні, базові, базові лінійні та диференційовані норми витрат палива з уточненням, за необхідності, коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах.

Відповідно до положень Наказу №43, норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Отже вищевказаний нормативний документ призначений для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

В зв'язку із цим суд вважає, що позивач не відноситься до вищевказаних суб'єктів господарювання, а отже посилання відповідача в акті перевірки стосовно недотримання позивачем вимог Наказу № 43, щодо списання паливно-мастильних матеріалів є безпідставним.

Відповідач в рішенні про результати розгляду скарги посилається на обов'язкову необхідність наявності первинного документа ТТН у позивача, та вважає, що вантажні перевезення на договірних умовах є надуманим, такими, що суперечить фактичним обставинам.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки відповідно до Постанови Кабінету міністрів України "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" від 25.02.2009 року № 207 затверджено "Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" (далі - Перелік №207), відповідно до якого встановлено обов'язковість накладної або іншого документу, який підтверджує право власності на вантаж, як первинного документа для ФОП, що здійснює вантажні перевезення.

Також суд зазначає, що контролюючим органом не враховано того факту, що перевезення позивачем здійснювалось для власних потреб.

Згідно ч.2 Переліку №207, необхідні для фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено що, цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

В зв'язку із цим фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік відповідно до цього закону.

Водночас на підтвердження факту використання паливно-мастильних матеріалів позивачем здійснювався їх облік, на підставі подорожніх листів.

Щодо визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за податковим повідомленням-рішенням №002441306/122 суд зазначає наступне.

Згідно п.16.1, підрозділу 10, розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об'єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Відповідно до п.1, ч.4, ст.4. Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 п.1 ст.7 цього Закону передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в ч.4 п. 1 ст. 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.

З акта перевірки вбачається, що податковим органом встановлено придбання позивачем паливно-мастильних матеріалів, які віднесено до податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях на суму 8938,38 грн. (згідно відповіді на заперечення - 3952,74 грн.).

Позивачем порушено п. 198.5. ст. 198 ПК України, а саме включено суму ПДВ до складу податкового кредиту по придбаних ТМЦ, які не використовувались в межах господарської діяльності.

Встановлено, що до 01.07.2015 року діяли норми щодо податкового кредиту фізичної особи - суб'єкта господарювання, платника ПДВ, який здійснює вантажні перевезення, можливе включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів та отриманням послуг з ремонту вантажних автомобілів, за умови використання таких товарів і послуг в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності їх документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Загальний порядок формування податкового кредиту з ПДВ встановлюється ст.198 Розділу V ПК України.

Відповідно до п.198.3, ст.198, ПК України податковий кредит звітного періоду визначався виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 ПКУ) та складався з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку

До податкового кредиту фізичної особи - суб'єкта господарювання, платника ПДВ, який здійснював перевезення, можливо було включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів за умови використання таких товарів і послуг в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності їх документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

З 01 січня 2017 року, у зв'язку із набранням чинності норм Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до податкового кредиту ФОП, платника ПДВ, який здійснює перевезення, можливе було включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів, незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду, наявності підтвердження відповідних витрат та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, в період з 1 липня 2015 року по 1 січня 2017 року, до податкового кредиту фізичної особи - суб'єкта господарювання, платника ПДВ, який здійснював перевезення, можливо було включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Стосовно нарахування відповідачем штрафних санкцій суд зазначає, що контролюючим органом розраховано суми штрафних санкцій у розмірі 50% за період 2015 р.-2016 р.. щодо ПДФО та ПДВ, застосувавши штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування, не врахувавши, що такий розмір встановлюється лише при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування.

Крім того, податковим органом розраховано суму штрафних санкцій у розмірі 20% за період 2015 року та 10% - за 2016 рік, не врахувавши, що відповідно до пп. 3, п.2, Розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску після 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний звітний період, за який донараховано таку суму.

Надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам суд зазначає.

Відповідно до пп.14.1.7. ст.14 та пп.17.1.7. ст.17 ПК України платник податків має право на оскарження рішень контролюючих органів в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними податкових повідомлень-рішень №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року, прийнятих Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2017 року

Суддя/підпис/В.М. Касап
"Згідно з оригіналом" Суддя В.М. Касап