Справа № 233/1811/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мартишев Т.О.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №233/1811/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2017 року у справі № 233/1811/17 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відповідача Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання поважними причин пропуску позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 строку звернення до суду та зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу ОСОБА_3, з 01 листопада 2016 року; - позивачу ОСОБА_4, - з 01 березня 2016 року; - позивачу ОСОБА_5 - з 01 березня 2016 року, вирішивши питання про відшкодування понесених позивачами судових витрат.

В обґрунтування позову вказують, що позивач ОСОБА_3, є одержувачем пенсії за віком, за даними УСЗН Костянтинівської міської ради був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № від 26 жовтня 2016 року, яка є дійсною. З 01 липня 2014 року позивач був взятий на облік відповідачем та була розпочата виплата пенсії за віком. З 01 листопада 2016 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу після обміну інформацією з органами соціального захисту населення з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Позивач ОСОБА_4 є одержувачем пенсії за віком, за даними УСЗН Костянтинівської міської ради був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № від 24 жовтня 2016 року, яка є дійсною. З 01 липня 2014 року позивач був взятий на облік відповідачем та була розпочата виплата пенсії за віком. З 01 березня 2016 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу. 26 жовтня 2016 року позивачка звернулася з заявою про поновлення виплати пенсії. На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 40/2 від 11 листопада 2016 року) в поновленні виплат пенсії їй було відмовлено.

Позивач ОСОБА_5 є одержувачем пенсії за віком, за даними УСЗН Костянтинівської міської ради був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № від 24 жовтня 2016 року, яка є дійсною. З 01 липня 2014 року позивач був взятий на облік відповідачем та була розпочата виплата пенсії за віком. З 01 березня 2016 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу. 26 жовтня 2016 року позивачка звернулася з заявою про поновлення виплати пенсії. На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 40/2 від 11 листопада 2016 року) в поновленні виплат пенсії їй було відмовлено.

З такими діями відповідача позивачі не погоджуються та вважають їх неправомірними, оскільки припинення виплати пенсії згідно діючого законодавства України можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених законом. В даному випадку всупереч нормам закону рішення про припинення позивачем пенсії відповідачем не приймалися та про підстави припинення виплат позивачі не повідомлялися. У відповідача відсутні повноваження здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2017 року у справі № 233/1811/17 позовні вимоги задоволені, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Зобов'язано Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком: ОСОБА_3 - з 01 листопада 2016 року, ОСОБА_4 - з 01 березня 2016 року, ОСОБА_5 - з 01 березня 2016 року.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в призначенні (поновленні) пенсії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-15), є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія АА № 903413 (а.с. 12); згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 26 жовтня 2016 року № взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою: м. Костянтинівка, вул. Громова, 38-41 (а.с. 16).

Відповідно до копії розпорядження № 20 від 13 жовтня 2014 року (пенсійна справа 193133) (а.с. 52-55), позивач перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управління Пенсійного фонду Донецької області (а.с. 53) та до 01 листопада 2016 року позивач отримував пенсію за віком.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-20), є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 82140/14 (а.с. 18); згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 24 жовтня 2016 року № перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Відповідно до копії розпорядження № 18214 від 10 жовтня 2014 року (пенсійна справа 193146) (а.с. 56-60), позивач перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управління Пенсійного фонду Донецької області (а.с. 57) та до 01 березня 2016 року позивач отримувала пенсію за віком. 26 жовтня 2016 року позивач зверталася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 59).

Позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 23-24), є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с. 22); згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 24 жовтня 2016 року № перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Відповідно до копії розпорядження № 27 від 13 жовтня 2014 року (пенсійна справа 193130) (а.с. 61-66), позивач перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управління Пенсійного фонду Донецької області (а.с. 60 зворот) та до 01 березня 2016 року позивач отримувала пенсію за віком. 26 жовтня 2016 року позивач зверталася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 65).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними. Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачам на підставі рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII). Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачам, що не спростовується представником відповідача. Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким в призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058). Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки позивачам припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058. Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо. Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV. Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання неправомірною бездіяльність пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_3 - з 01 листопада 2016 року, ОСОБА_4 - з 01 березня 2016 року, ОСОБА_5 - з 01 березня 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог. На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні. Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2017 року у справі № 233/1811/17 - залишити без задоволення. Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2017 року у справі № 233/1811/17 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г.Сухарьок