Справа № 826/10457/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 вересня 2017 року 10:40 справа №826/10457/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 травня 2016 року № та №, а також рішення про застосування фінансових санкцій від 30 травня 2016 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2016 року відкрито провадження у справі №826/10457/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17 жовтня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представник відповідача не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі від 30 травня 2016 року №, за порушення пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі від 30 травня 2016 року №, за порушення вимог пункту 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абзацу першого статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95, до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 327,50 грн.

Відповідно до рішення ДПІ у Дарницькому районі про застосування штрафних санкцій від 30 травня 2016 року №, за порушення статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", відповідно до статті 17 цього ж Закону до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу на суму 17 000,00 грн.

Зазначені рішення прийняті за результатами фактичної перевірки магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_1, про що свідчить відповідний акт фактичної перевірки від 16 травня 2016 року №0601/26/15/14/НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено наступні порушення:

- пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме проведення розрахункових операцій в готівковій формі на суму 33,90 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій при продажу пляшки горілки "Цельсій" (0,2 л.) 13 травня 2016 року об 11 год. 32 хв.;

- пункту 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме не оприбуткування в книзі обліку розрахункових операцій № р/6 готівкових коштів в день їх одержання в сумі 265,50 грн., що надійшли до каси ФОП ОСОБА_1 26 квітня 2016 року, фіскальний звітний чек (Z-звіт) роздрукований 27 квітня 2016 року о 01 год. 02 хв., тобто оприбуткування готівкових коштів за 26 квітня 2016 року здійснено 27 квітня 2016 року (не у день одержання готівкових коштів);

- статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме виявлено факт зберігання з метою продажу одного пакету алкогольного напою без марки акцизного податку - вина ординарного десертного солодкого червоного "Ізабела" (місткістю 1,0 л.).

Позивач, вважає протиправними вказані рішення з огляду на те, що Дарницьким районним судом міста Києва визнано винною продавця магазину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 155№ та частиною першою статті 1645 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому, ФОП ОСОБА_1 не може нести відповідальність за встановлені порушення, оскільки не мав змоги їм запобігти; в оскаржуваних рішеннях містяться посилання на акт перевірки від 16 травня 2016 року №0601/26/15/14/НОМЕР_1, однак, як зазначає позивач, перевірка 16 травня 2016 року не проводилась; оскаржувані рішення в порушення статті 58 Податкового кодексу України передано позивачу лише 29 червня 2016 року, тобто після спливу 15 днів з дати їх прийняття.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень статті 11, частини першої статті 3, частини першої статті 6, пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, адміністративний суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких просить сторона та виходячи з тих підстав позову (обставин, (юридичних фактів) і норм права), що визначені позивачем у позові, у тому числі з урахуванням вимог статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України.

В даному випадку, як зазначено вище, вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування спірних рішень ґрунтуються лише на неможливості несення ним відповідальності за встановлені порушення, посилання у спірних рішеннях на неіснуючий акт перевірки та надіслання відповідачем спірних рішень з порушенням строку, встановленого статтею 58 Податкового кодексу України. При цьому жодних доводів на спростування суті встановлених порушень позовна заява не містить, будь-яких матеріалів, що стосуються предмету перевірки та встановлених порушень, у тому числі книг обліку розрахункових операцій тощо, позивачем до суду не надано, про причин неможливості їх надання не зазначено.

Стосовно доводів позивача про неможливість несення ним відповідальності за встановлені порушення з огляду на прийняття Дарницьким районним судом міста Києва постанов про визнання винною продавця магазину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 155№ та частиною першою статті 1645 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною третьою статті 5 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частиною другою статті 43 Господарського кодексу України передбачено, що особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами.

Як встановлено статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції.

У відповідності до статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Пунктом 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), чітко встановлено, що фінансові санкції застосовуються у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом, до суб'єктів господарювання, винних у вчиненні порушень.

При цьому пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що посадові особи і громадяни, які не є суб'єктами господарювання, за порушення норм Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

З наведеного вбачається, що за порушення вимог наведеного законодавства саме до суб'єктів господарювання, яким є позивач, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Посилання позивача на притягнення продавця магазину ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не звільняють позивача від відповідальності за встановлені порушення вимог вищезазначеного законодавства, оскільки відповідальність фізичної особи, передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, та відповідальність суб'єкта господарювання, є різними за своєю правовою природою.

В частині доводів позивача про те, що в оскаржуваних рішеннях містяться посилання на акт перевірки від 16 травня 2016 року №0601/26/15/14/НОМЕР_1 та не проведення перевірки суд керується наступними мотивами.

Пунктом 86.5 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки.

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє акт (довідку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається у контролюючому органі, який проводив перевірку.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що фактично перевірку проведено 13 травня 2016 року (п'ятниця), за результатами перевірки складено акт, який зареєстрований в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок на наступний робочий день - понеділок 16 травня 2016 року за №0601/26/15/14/НОМЕР_1, на що (дату та номер реєстрації) і міститься посилання в оскаржуваних рішеннях. Відтак, в оскаржуваних рішеннях міститься посилання саме на акт, складений за результатами перевірки, проведеної 13 травня 2016 року, а тому у суду відсутні підстави вважати, що оскаржувані рішення складено за результатами перевірки, яка не проводилась.

Доводи позивача про надіслання відповідачем спірних рішень з порушенням строку, встановленого статтею 58 Податкового кодексу України, суд до уваги не приймає, оскільки наведене жодним чином не підтверджується документально та не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Що стосується безпосередньо суті порушень, виявлених в ході проведення перевірки та покладених в основу оскаржуваних рішень, суд зазначає про наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Пунктом 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюється Положенням "Про ведення касових операцій у національній валюті України", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 із змінами і доповненнями (далі - Положення №637).

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637 каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів; оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно пункту 2.6 глави 2 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій (далі - книга ОРО) на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Абзацом першим пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" встановлено, що у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі 1 гривні (якщо порушено вперше).

Згідно з абзацом третім статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

В даному випадку, стосовно викладених в акті перевірки висновків про проведення 13 травня 2016 року у магазині ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій в готівковій формі на суму 33,90 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій при продажу пляшки горілки "Цельсій" (0,2 л.), а також несвоєчасне оприбуткування в книзі обліку розрахункових операцій № р/6 готівкових коштів в сумі 265,50 грн., що фактично надійшли до каси 26 квітня 2016 року, однак фіскальний звітний чек (Z-звіт) було роздрукований лише 27 квітня 2016 року в 01 год. 02 хв. (не у день одержання готівкових коштів), суд звертає увагу, що позивачем в ході розгляду справи не заперечувалися та визнавалися такі обставини, а судом зворотного не встановлено.

Більш того, факт вчинення порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року по справі №753/12203/16-п, якою встановлено, що ОСОБА_2, будучи продавцем магазину ФОП ОСОБА_1, проводила розрахункові операції у готівковій формі без використання зареєстрованих, опломбованих у встановленому порядку та переведених у фіскальний режим роботи реєстраторів розрахункових операцій, чим порушила частину першу статті 155№ Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи позивачем не надано жодних доказів на підтвердження здійснення розрахункових операцій 26 квітня 2016 року на суму в розмірі 265,50 грн. з використанням книги обліку розрахункових операцій, у тому числі не надано самої книги ОРО, у якій би були відображені факти виходу з ладу РРО, огляди, перевірки, ремонти тощо. Як вбачається з акта перевірки, даних відомостей щодо виходу з ладу РРО, оглядів, перевірок та ремонту РРО не було встановлено і під час проведення перевірки.

Таким чином, в ході розгляду справи не спростовано висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та пункту 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 30 травня 2016 року № та №, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо порушення у вигляді зберігання з метою продажу одного пакету алкогольного напою без марки акцизного податку суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з підпунктом 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку, це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

У відповідності до підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктами 226.1 та 226.2 статті 226 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з пунктом 226.11 статті 226 Податкового кодексу України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

При цьому пунктом 21 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251, передбачено, що для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання.

Як встановлено пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції, вважаються такими, що не марковані.

Положеннями абзацу п'ятнадцятого частини другої ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

За аналізу наведених положень можна зробити висновок, що марка акцизного податку є обов'язковим спеціальним знаком, що підтверджує легальність реалізації товару на території України та відсутність якої на алкогольних чи тютюнових виробах є підставою для накладення штрафних санкцій у випадку виробництва, зберігання, транспортування та реалізації таких товарів.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 (далі по тексту - Порядок), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта господарювання, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з пунктом 6 Порядку рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Отже, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій можуть слугувати, в тому числі, матеріали податкових органів про недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог чинного законодавства.

Як встановлено вище, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про накладення штрафних санкцій є акт фактичної перевірки магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_1, у якому встановлено факт зберігання з метою продажу одного пакету алкогольного напою без марки акцизного податку - вина ординарного десертного солодкого червоного "Ізабела" (місткістю 1,0 л.).

Власне факт відсутності марки акцизного податку на вказаному алкогольному виробі не заперечується та визнається позивачем, а також підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року по справі №753/10369/16-п, якою встановлено, що згідно протоколу від 13 травня 2016 року №108, складеного ГДРІ ГУ ДФС у м. Києві, виявлено у магазині ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, факт зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного збору.

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про помилковість висновків акта перевірки, а тому, виходячи з того, що факт зберігання позивачем товару без марок акцизного податку підтверджується належними доказами, суд вважає обґрунтованим винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій від 30 травня 2016 року №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дарницькому районі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко