Справа № 383/327/17(2-а/383/19/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" серпня 2017 р. справа № 383/327/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Спірічеві Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року у справі №383/327/17

за позовом ОСОБА_1

до голови Бобринецької міської ради ОСОБА_4,

третя особа - Бобринецька міська рада,

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

10 травня 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову голови Бобринецької міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 у наданні депутату міської ради ОСОБА_1 списків дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що знаходяться на обліку у Бобринецькій міській раді;

- зобов'язати голову Бобринецької міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 надати депутату Бобринецької міської ради ОСОБА_1 списки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що знаходяться на обліку у Бобринецькій міській раді.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що відмова не порушує прав позивача на доступ до інформації та за своїм змістом відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, посилаючись на норми Конституції України та Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", вважає, що відповідач неправомірно обмежив позивача як депутата

Бобринецької міської ради сьомого скликання права на своєчасне та законне отримання інформації щодо списку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які стоять на обліку Бобринецької міської ради, що не прийнято до уваги судом першої інстанції.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України відповідач по справі не надав до суду доказів правомірності своїх дій у обмеженні позивача права на отримання інформації.

Судом не озвучено заяву позивача - клопотання про залучення до матеріалів справи доказів протиправних дій відповідача - відмову надати позивачу потрібну для роботи (захисту обездолених жителів територіальної громади, якими є діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування міської територіальної громади) інформацію, протиправно перевівши її в розряд конфіденційної для депутата міської ради всупереч п.10 ст.49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ст.30 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" місцеві ради та їх органи забезпечують необхідні умови для ефективного здійснення депутатами місцевих рад їх повноважень, а за статтею 35 цього закону відповідна рада та її виконавчі органи забезпечують депутатів місцевих рад офіційними виданнями та інформаційними, та іншими матеріалами, організовують допомогу їм з правових питань депутатської діяльності, надають можливість депутатам ознайомитися з рішеннями ради та її органів, розпорядженнями відповідної місцевої державної адміністрації, актами підприємств, установ та організацій, розташованих на відповідній території.

На думку позивача, протиправною є і судова ухвала про надання права юристу Бобринецької міської ради представляти інтереси голови Бобринецької міської ради ОСОБА_4 (конфлікт інтересів), як залучення судом за усною заявою голови Бобринецької міської ради ОСОБА_4 третьою особою на стороні відповідача Бобринецьку міську раду Кіровоградської області, яка взагалі не приймала участі у спірних правовідносинах. Відсутній такий зв'язок і у відповіді, наданій позивачу головою міської ради про запит щодо інформації.

На думку позивача, суд першої інстанції помилково, посилаючись на частину 1 та 2 ст.21 Закону України "Про інформацію", відносить для позивача, депутата міської ради, конфіденційну інформацію до інформації з обмеженим доступом, що спростовується винятком щодо її надання, крім суб'єктів владних повноважень, до яких відноситься не тільки міський голова, а й депутати ради.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 20 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача як депутат Бобринецької міської ради із депутатським зверненням, в якому просив терміново надати йому списки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що знаходяться на обліку у Бобринецькій міській раді.

26 квітня 2017 року голова Бобринецької міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 надав у письмовій формі відповідь позивачу за №15д.з., якою відмовив останньому у наданні запитуваної ним інформації з підстав її конфіденційності. Відповідь надано позивачу в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову з тих підстав, що:

- запитувана позивачем інформація є інформацією про інших фізичних осіб та не стосується особи запитувача, тому є конфіденційною інформацією, яка може поширюватися лише та виключно за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку, відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Запитувач такої згоди не отримав та не довів належними та допустимими доказами законних підстав на збирання вказаної інформації;

- відповідач обґрунтовано та з дотриманням вимог чинного законодавства відмовив позивачу у наданні інформації, оскільки позивачем не зазначено у запиті яким саме чином запитувана інформація стосується його особисто чи як депутата Бобринецької міської ради, для якої мети він її запитує, та чи необхідна вона в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав і людини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк (ч.2 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад").

Якщо депутатське звернення з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, депутату місцевої ради зобов'язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку розгляду (ч.3 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад").

Якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону (ч.5 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад").

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача саме із депутатським зверненням, тобто відповідно до ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", натомість депутатське звернення позивача було розглянуто відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", а не відповідно до Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч.3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що позивачу відмовлено у задоволенні депутатського звернення з порушенням встановленого чинним законодавством порядку розгляду, що є підставою для скасування такої відмови.

Щодо зобов'язання відповідача надати позивачу списки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що знаходяться на обліку у Бобринецькій міській раді, то позов позивача у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження відповідача. Окрім того, позивач у своєму депутатському зверненні не зазначив, яким чином його звернення пов'язано з депутатською діяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути депутатське звернення позивача від 20.04.2017 року за нормами Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року у справі №383/327/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову голови Бобринецької міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 у задоволенні депутатського звернення депутата Бобринецької міської ради ОСОБА_1 від 20.04.2017 року.

Зобов'язати голову Бобринецької міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 розглянути депутатське звернення депутата Бобринецької міської ради ОСОБА_1 від 20.04.2017 року за нормами Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко