Справа № 148/1134/17
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 вересня 2017 р. Справа № 148/1134/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: Гонька Р.В.,

представника відповідача: Чугаєнко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Піщанського, Крижопільського, Тульчинського, Томашпільського районів Вінницької області Гонька Романа Володимировича про визнання незаконними та скасування рішень

в с т а н о в и в :

20 червня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Піщанського, Крижопільського, Тульчинського, Томашпільського районів Вінницької області Гонька Романа Володимировича (далі - відповідач 2) про визнання незаконними та скасування рішень

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 09 червня 2017 року відповідачем 2 було проведено перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки водного фонду під ставком площею 30,5761 га, розташованої за межами села Василівка на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. За наслідками даної перевірки складено Акт перевірки №116 від 09.06.2017 року, яким встановлено, що попри закінчення строку дії договору оренди даної земельної ділянки площею 30,5761 га, ОСОБА_1 продовжує нею користуватись, що є порушенням ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 125, 126 Земельного кодексу України. На підставі виявлених порушень 09.06.2017 року відповідачем 2 винесено припис №33 про усунення порушень вимог земельного законодавства, протокол №26 про адміністративне правопорушення та постанову №22 про накладення адміністративного стягнення.

На переконання позивача, вказані рішення є протиправними, оскільки згідно умов договору оренди він має переважне право на його поновлення на новий строк, а враховуючи, що до закінчення строку дії договору він звертався до Вінницької ОДА, розпорядника земельною ділянкою, із заявою про його пролонгацію та не отримав жодних заперечень, вважає, що строк дії договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га є поновленим.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати незаконними та скасувати:

- постанову Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Піщанського, Крижопільського, Тульчинського, Томашпільського районів Вінницької області Гонька Р.В. № 22 від 09.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення;

- припис Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Піщанського, Крижопільського, Тульчинського, Томашпільського районів Вінницької області Гонька Р.В. № 33 від 09.06.2017 року.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні Державний інспектор - Гонько Р.В. проти задоволення даного адміністративного позову заперечив, вказавши на правомірність прийнятих ним рішень.

Представник відповідача 1 проти позову також заперечив, посилаючись на обставини, що викладенні у наданих суду письмових запереченнях (вх. №17127 від 08.08.2017 року).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 20.01.2010 року між ОСОБА_1 та Тульчинською РДА, в особі голови Новіцького О.А. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 30,5761 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за межами населеного пункту села Василівка на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Вказаний договір оренди укладено терміном на 4 роки. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).

Згідно відмітки, яка міститься на наявній у матеріалах справи копії договору, останній зареєстрований у Вінницькій регіональній філії «Центр ДЗК» 08.09.2010 року за №01.

Таким чином, строк дії відповідного договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га закінчився 08.09.2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.08.2014 року позивач звертався до Вінницької ОДА із листом-повідомленням про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га, шляхом укладання договору оренди строком на 49 років, однак жодної відповіді на вказане звернення Вінницькою ОДА надано не було.

Поряд із цим, встановлено, що 09 червня 2017 року Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Піщанського, Крижопільського, Тульчинського, Томашпільського районів Вінницької області Гоньком Р.В. було проведено перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки водного фонду під ставком площею 30,5761 га, яка розташована за межами села Василівка на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за наслідками якої складено Акт перевірки №116 від 09.06.2017 року.

Згідно відображених у Акті перевірки висновків, позивач попри те, що строк дії договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га закінчився ще 08.09.2014 року, продовжує використовувати вказану земельну ділянку та не повернув її розпоряднику земель чим порушив строки повернення тимчасово займаних земель, що в свою чергу є порушенням ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

З метою усунення виявлених порушень, відповідачем 2 видано припис №33 від 09.06.2017 року із вимогою усунути у 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки водного фонду площею - 30,5761 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за межами села Василівка на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Крім того, на підставі виявлених порушень вимог ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 125, 126 Земельного кодексу України інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення №26 від 09.06.2017 року та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №22 від 09.06.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 54 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Незгода позивача із прийнятими відповідачем 2 рішеннями, а саме приписом №33 від 09.06.2017 року та постановою про накладення адміністративного стягнення №22 від 09.06.2017 року, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаюсь щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент закінчення строку дії договору оренди, тобто в редакції від 11.08.2013 року) (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. 31 Закону договір оренди землі припиняється, окрім іншого, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Водночас ч. 1 ст. 33 Закону визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. (ч. 2, 3 ст. 33 Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону).

Положеннями ч. 6 ст. 33 визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 33 Закону додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Із аналізу наведених положень слідує, що чинне на момент закінчення строку дії договору оренди законодавство, чітко визначало переважне право орендаря, який належно виконував свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк. Однак реалізація такого права є можливою лише за наявності таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року (справа №6-10цс15).

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що договір оренди земельної ділянки площею 30,5761 га не є припиненим, оскільки до закінчення його строку дії він надіслав Вінницькій ОДА лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом, натомість орендодавець у встановленні законом строки не висловлював своїх заперечень із цього приводу. Після закінчення строку договору оренди, позивач належно виконував свої обов'язки за договором, про що свідчить щомісячна сплата ОСОБА_1 орендної плати.

Проте суд із вказаним не погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.08.2014 року позивач дійсно звертався до Вінницької ОДА із листом-повідомленням про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га, шляхом укладання договору оренди строком на 49 років, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією цього листа.

Із додатків до вказаного листа-повідомлення слідує, що для поновлення строку дії договору позивачем було надано наступні документи: копію договору оренди, копію акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду, копію витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, копію витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію кадастрового плану земельної ділянки, копію довідки про місцезнаходження технічної документації із землеустрою, копію виписки з ЄДРЮОФОП.

Водночас, будь-якої інформації про надіслання проекту додаткової угоди, як того вимагають положення ч. 3 ст. 33 Закону, вказаний лист-повідомлення не містить. Факт не надсилання разом із листом-повідомленням проекту додаткової угоди також не заперечувався позивачем у судовому засіданні.

Вищезазначене свідчить про те, що позивачем не було дотримано закріпленого законодавцем порядку реалізації його переважного права на поновлення договору оренди на новий строк.

Окрім того, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент закінчення строку дії договору) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.. 126 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (редакція від 06.08.2014 року - чинна на момент закінчення строку дії договору) встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, після закінчення строку дії договору оренди від 20.01.2010 року, позивач не зареєстрував право оренди на земельну ділянку площею 30, 5761 га на новий строк, натомість продовжив користуватись земельною ділянкою без необхідних на те підстав.

Таким чином, маючи намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки площею 30,5761 га на новий строк, позивач після закінчення терміну дії договору не виконав передбачену ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вимогу щодо обов'язкового укладання додаткової угоди та без належних правових підстав продовжив користуватись земельною ділянкою.

При цьому варто зазначити, що положеннями ч. 9 ст. 33 Закону передбачена можливість судового оскарження відмови або зволікання орендодавця в укладенні додаткової угоди до договору оренди.

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про вжиття позивачем заходів спрямованих на спонукання орендодавця на укладання додаткової угоди, після сплину передбаченого ч. 9 ст. 33 Закону місячного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість відображених у Акті перевірки №116 від 09.06.2017 року висновків відповідача 2 про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Відтак, беручи до уваги вищезазначені обставини справи, відповідачем 2 цілком обґрунтовано було винесено припис № 33 від 09.06.2017 року та постанову № 22 від 09.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для їх скасування, на переконання суду, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень, докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

/

Суддя Дончик Віталій Володимирович