Справа № 4с/1412/76/12
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2013 р.Справа № 4с/1412/76/12

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколєва від 11 червня 2012 р. про відмову у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року позивачка, ОСОБА_1, звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання зробити новий перерахунок у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», без урахування як сплачених, поштових переказів наданих платником.

За результатами розгляду справи, 11 червня 2012 року Заводським районним судом м.Миколаєва постановлено ухвалу, якою відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1.

Не погодившись з ухвалою суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що не відповідає вимогам закону та порушує її права, та направити адміністративну справу до Заводського районного суду м.Миколаєва для продовження розгляду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції заслухала суддю-доповідача, розглянула матеріали справи та дійшла до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Заводському ВДВС знаходився виконавчий лист № 12-211 Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 травня 1987 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 травня 1987 року та до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця від 30 грудня 2012 року виконавче провадження закінчено у звязку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

03 серпня 2011 року державним виконавцем ВДВС зроблено перерахунок заборгованості ОСОБА_3 за період з 01.01.1998 року по 05.07.2004 року.

Із перерахованим розрахунком по аліментах ОСОБА_1 не погодилась, вважаючи, що тим самим державним виконавцем порушені її права, тому звернулась з позовом до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки для цього недостатньо наявності одного лише субєкта владних повноважень та позовні вимоги по суті стосуються цивільних прав.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок оскарження дій державного виконавця встановлений статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 1 вересня 2005 року, відповідно до якої учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, до цивільної юрисдикції відносяться спори щодо рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень, які ухвалені цивільними судами за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України, тобто, які ухвалені після 1 вересня 2005 року.

Таким чином, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень загальних судів, які ухвалені до 1 вересня 2005 року, повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

А оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що спір виник під час проведення державним виконавцем виконавчих дій згідно виконавчого листа № 12-211, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 1987 року, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція апеляційного суду ґрунтується також і на сталій судовій практиці Вищого Адміністративного Суду України, яка висловлена в постанові Пленуму Вищого Адміністративного Суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» № 3 від 13 грудня 2010 року, якою роз'яснено, що при визначенні юрисдикції суди повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір виник з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішення суду цивільної юрисдикції, яке було ухвалене до 1 вересня 2005 року, а тому має розглядатися відповідно до статті 181 КАС України за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вирішено справу з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення Заводського районного суду м. Миколаєва підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 199, 200, 204, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколєва від 11 червня 2012 р. про відмову у відкритті провадження скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії направити до Заводського районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Доповідач, суддя:

Судді: