Справа № 712/7317/17
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа 712/7317/17

Провадження 2а/712/581/17

31 серпня 2017 року

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі

головуючого-судді Марцішевської О.М.,

при секретарі Дядюра І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Черкасах, посилаючись на те, що з 09 лютого 1993р. почала працювати народним суддею Придніпровського районного народного суду м.Черкаси, а з 01 червня 1999р. - суддею Черкаського обласного суду (апеляційного суду Черкаської області). З 03 серпня 2010р. стала на облік в УПФУ в м.Черкасах як пенсіонер за віком і отримувала відповідну пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" до 01 квітня 2015р., після чого виплата пенсії була призупинена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у зв"язку з тим, що позивачка працювала на посаді судді. Наказом голови апеляційного суду Черкаської області №32 від 13.12.2016 року «Про відрахування судді Шкреби Р.Д. зі штату апеляційного суду Черкаської області» ОСОБА_1 було відраховано зі штату суду з 13 грудня 2016 року на підставі рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Черкаської області у відставку» від 08.12.2016 року №3195/0/15-16. З 14 грудня 2016 року позивачка перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Черкасах як суддя у відставці і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді згідно Розпорядження ПФУ у м. Черкасах від 19.12.2016 року №136936. Проте, після звільнення з посади судді пенсія за віком за період з 01 червня 2015 року по 13 грудня 2016 року їй не була виплачена, а було нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді з 14 грудня 2016 року. Дії відповідача по невиплаті пенсії за віком за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р. вважає неправомірними та незаконними, про порушення своїх прав дізналась 14.12.2016р. з моменту призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці. В зв"язку з цим просила визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачці пенсії за віком, призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р. та зобов"язати відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату зазначеної пенсійної виплати та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В ході розгляду справи позивачка позовні вимоги уточнила, вказала, що 09.08.2017р. звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату їй пенсії у відповідності до закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р., однак відповідач листом № 323/Ш-10 від 16.08.2017р. відмовив у задоволенні цієї заяви, тому уточнившись з позовними вимогами просить визнати неправомірною відмову від 16 серпня 2017 року № 323/Ш-10 відповідача у виплаті позивачці пенсії за віком, у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р. та зобов"язати відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" щомісячної пенсії за віком за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р. та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., справу розглянути в її відсутність.

Представник відповідача в наданих суду запереченнях просив залишити адміністративний позов без розгляду з тих мотивів, що позивачка вже зверталась до відповідача з заявою від 13.09.2016р. про виплату пенсії та листом від 04.10.2016р. №15061/01 отримала відповідь Управління. Таким, чином позивачка отримала відповідь 04.10.2016р. (день, коли вона дізналася про порушення своїх прав), але до суду з адміністративним позовом звернулась лише 12.06.2017р. Даний позов не містить клопотання про поновлення строків звернення до суду та доказів поважності причин пропуску строку на звернення за даними позовними вимогами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 03 серпня 2010р. перебувала на обліку в УПФУ в м.Черкасах як пенсіонер за віком і отримувала пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" до 01 квітня 2015р., після чого виплата пенсії була призупинена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у зв"язку з тим, що позивачка працювала на посаді судді.

13.09.2016р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на підставі рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016, в чому їй було відмовлено 04.10.2016р., яку позивач не оскаржувала.

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області №32 від 13.12.2016 року «Про відрахування судді Шкреби Р.Д. зі штату апеляційного суду Черкаської області» ОСОБА_1 було відраховано зі штату суду з 13 грудня 2016 року на підставі рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Черкаської області у відставку» від 08.12.2016 року №3195/0/15-16.

З 14 грудня 2016 року позивачка перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Черкасах як суддя у відставці і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді згідно Розпорядження ПФУ у м. Черкасах від 19.12.2016 року №136936. Проте, після звільнення з посади судді пенсія за віком за період з 01 червня 2015 року по 13 грудня 2016 року їй не була виплачена, а було нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді з 14 грудня 2016 року.

09.08.2017р. звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату їй пенсії у відповідності до закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р., однак відповідач листом № 323/Ш-10 від 16.08.2017р. відмовив у задоволенні цієї заяви, вказуючи на відсутність законних підстав для виплати вказаних пенсійних виплат.

Вирішуючи позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015 року) №213- VIII: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та П груп, інвалідів війни Ш групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього закону відновлюється.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону №213- VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону №213-УІІІ цей ОСОБА_2 набрав чинності з 1 квітня 2015 року.

З 01.01.2016 р. набрав чинності ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-УІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Однак, зі змісту п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вбачається, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким гіенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу». Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Станом на 01.06.2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних. Тому, починаючи з 01.06.2015 рокуправові підстави для призупинення позивачці виплати вже призначеної раніше пенсії за віком відпали.

З 01 квітня 2015 року відповідач припинив виплату позивачці пенсії за віком, однак, незважаючи на втрату чинності норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині зупинення виплати пенсій певним категоріям осіб, вона з 01 червня 2016 рокувідновлена не була. Відповідач не виплатив позивачці пенсію за віком і після її звільнення та відмовив у відповідній заяві позивачки 09 серпня 2017 року.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-УІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VI11 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213- VIII, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 91 1 -VIII, та щодо положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-УІІІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-УІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-УІІІ; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-УІ у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-УІІІ.

Аналогічний спір в подібних правовідносинах був розглянутий Європейським Судом з прав людини у справі «Фабіан проти ОСОБА_3». Заявник - громадянин ОСОБА_3, який після виходу на пенсію працював на посаді державного службовця, скаржився на те, що йому призупинили виплату пенсії на час працевлаштування у період після його виходу на пенсію на підставі внесення поправки до законодавства про пенсії. Відповідно до цієї поправки, виплата пенсії за віком, чиї бенефіціари одночасно обіймають визначені посади у державному секторі, буде призупинена на термін їх зайнятості. Це обмеження не стосується тих, хто під час отримання пенсії за віком, працює у приватному секторі. Це стало невиправданим і дискримінаційним втручанням у його права власності. Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 15.12.2015 року у справі «Фабіан проти ОСОБА_3» констатував, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отримання пенси за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому «об'єктивному і розумному виправданні», навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій сфері.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не скасовано, його положення (на час/період виникнення спірних відносин) не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року № 21-948а16 та має враховуватись судами загальної юрисдикції відповідно до ст. 244-2 КАС України.

Враховуючи викладене, відмова відповідача № 323/Ш-10 від 16.08.2017р. у нарахуванні та виплаті позивачці пенсії за віком, призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.06.2015р. по 13.12.2016р. не може вважатись правомірною та порушує права позивачки на соціальне забезпечення, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, так як пред'явлені у межах передбаченого ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, що передує зверненню позивача з позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач дізналась з моменту відмови їй 16.08.2017р. у нарахуванні та виплаті пенсії за вказаний період, після чого у межах передбаченого ст.99 КАС України строку 21.08.2017р. звернулась до суду з адміністративним позовом стосовно уточнених позовних вимог.

Що стосується посилання відповідача на звернення позивачки 13.09.2016р., дане звернення стосувалось вимоги поновлення виплати пенсії в період роботи на посаді судді, в той час як даний позов предявлений з приводу іншого публічно-правового спору, який виник у зв'язку з відмовою у серпні 2017 року відповідача у виплаті позивачці сум пенсії за віком за період з 01.06.2016р. по 13.12.2016р.

Таким чином, суд вважає за необхідне задольнити позовні вимоги, оскільки відповідач, як суб"єкт владних повноважень, не спростував доводи позивачки, з урахуванням чого суд приходить до висновку про неправомірність дії відповідача щодо поновлення та виплати пенсії за віком за період з 01 червня 2015р. по 13 грудня 2016року та як наслідок про необхідність нарахування та виплати за вказаний період щомісячної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 55, 58, 126 Конституції України, ст.ст.47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.6, 18, 99, 104-107, 160 КАСУ,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного Фонду України в м.Черкасах Черкаської області 16 серпня 2017 року за № 323/Ш-10 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за пероід з 01 червня 2015 року по 13 грудня 2016року.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за пероід з 01 червня 2015 року по 13 грудня 2016року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Головуючий: