Справа № 347/2083/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7440/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження виплати йому пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року, зобов'язати Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити йому нараховані суми пенсії без обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат пенсії, а також нарахувати компенсацію втрати частини доходів на невиплачені суми пенсії з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року, та в місячний строк з дати набрання рішенням законної сили надати звіт про виконання судового рішення.

Позивач також подав клопотання про поновлення строків звернення до суду із цим адміністративним позовом, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2017 року визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року. Зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_1 нараховані суми пенсії без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат пенсії, а також нарахувати компенсацію втрати частини доходів на невиплачені суми пенсії за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року. Постанову суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат пенсії, у межах суми стягнення за один місяць, звернено до негайного виконання. Зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подати до суду у місячний строк з моменту отримання копії постанови суду, звіт про виконання судового рішення в частині негайного виконання постанови суду, та у місячний строк, з моменту набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення в решта частині.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінку тому факту, що дії відповідача щодо виплати позивачу з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року пенсію по інвалідності з обмеженням її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність є правомірними, оскільки вчинені на виконання вимог ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Апелянт звертає увагу на те, що після прийняття вказаного Закону позивачу вперше призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІ групи. Крім того, на момент обмеження максимального розміру пенсії позивач був працюючим пенсіонером, а тому згідно з абзацу 3 ч.2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» положення щодо виплати з обмеженням її максимального розміру до нього застосовуються. У позивача також відсутнє право на виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», які регулюють порядок виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, позивачу сума пенсії без обмеження її 10 прожитковими мінімумами не є нарахованою, а виплачується з обмеженням її максимальним розміром згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», разом з тим, основною умовою для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 27 квітня 1993 року призначено пенсію по інвалідності як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (на даний час - Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

На підставі виписки з акту огляду медико- соціальної експертизи від 08 січня 2013 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 01 листопада 2012 року.

Розпорядженням Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №115438 від 25 січня 2013 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01 листопада 2012 року у зв'язку із зміною групи інвалідності та визначено розмір пенсії в сумі 10116 грн., разом з тим, виплата пенсії була обмежена сумою 8560 грн.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року №604-VІІ "Про звільнення суддів" відповідно до п.9 ст.126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верховинського районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу Верховинського районного суду від 25 листопада 2013 року № 17-ос/13 ОСОБА_1 відраховано зі складу Верховинського районного суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Управлінням Пенсійного фонду України у Верховинському районі 25 листопада 2013 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці і з цієї дати припинено виплату пенсії по інвалідності, призначеної згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб".

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2012 року (яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року) визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності протиправними та зобов'язано відновити виплату йому пенсії по інвалідності II групи, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб" з 25 листопада 2013 року та проводити її виплату поряд із виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді.

18 серпня 2016 року Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом №2834/03 повідомило позивача про те, що виплата йому пенсії по інвалідності II групи, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб" обмежується десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічну відповідь на своє звернення позивач отримав у листі Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №3937/03 від 19 жовтня 2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність є неправомірними, оскільки положення ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, так як до набрання чинності цим Законом, з 1993 року йому призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», тому належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача виплати нарахованої суми пенсії за спірний період без її обмеження максимальним розміром; крім того, у зв'язку із несвоєчасністю виплати пенсії в належному розмірі з вини відповідача, виплата пенсії за минулий час відповідачем повинна здійснюватись із нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів в зв'язку з порушення строків їх виплати за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року. Крім того, поновлюючи строки звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізнався про обмеження своєї пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність з листа Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 18 серпня 2016 року, і після цього вживав заходів для урегулювання спору.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року, який набрав чинності з 01 жовтня 2011року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, п.2 р.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачає, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу призначено пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (на даний час - Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») з 27 квітня 1993 року, тобто до набрання чинності 01 жовтня 2011року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зміна групи інвалідності не є підставою для зміни виду пенсії чи призначення іншої пенсії, а лише для зміни розміру пенсійних нарахувань по інвалідності, оскільки відповідно до приписів ст.1 та розділу ІІІ Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» видом пенсійного забезпечення є пенсія по інвалідності, яка призначена та виплачувалася ОСОБА_1 з 1993 року, а тому покликання відповідача на те, що позивачу після набрання Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було вперше призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІ-ої групи, є безпідставними та не спростовують відповідного висновку суду першої інстанції.

Також безпідставними є покликання апелянта на те, що на момент обмеження максимального розміру пенсії позивач був працюючим пенсіонером, а тому до спірних правовідносин необхідно застосувати приписи абз.3 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким визначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), виходячи з наступного.

Вказана норма введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року N 213-VIII, і на той час позивач уже не працював, оскільки 25 листопада 2013 року він пішов у відставку.

Крім того, на момент винесення розпорядження про обмеження максимального розміру пенсії позивача вказана норма була викладена в іншій редакції, та не підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність є неправомірними, а належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача виплатити нараховану суму пенсії за спірний період без її обмеження максимальним розміром.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку із несвоєчасністю виплати пенсії в належному розмірі з вини відповідача, виплата пенсії за минулий час відповідачем повинна здійснюватись із нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів в зв'язку з порушення строків їх виплати за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року, оскільки нараховані та виплачені позивачу суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність залишення позовних вимог без розгляду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядження управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі від 25 січня 2013 року, яким збільшено розмір пенсії позивача по інвалідності у зв'язку із переходом з ІІІ групи інвалідності на ІІ групу інвалідності та обмежено з 01 листопада 2012 року її розмір десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, ОСОБА_1 не надсилалося та вручене не було, цей факт не заперечувався представником відповідача, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, після переходу з ІІІ на ІІ групу інвалідності розмір пенсії позивача збільшився, разом з тим, про конкретний розмір пенсії по інвалідності та обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, він не знав.

Про таке обмеження позивач дізнався з листа Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 18 серпня 2016 року, в суд з позовом звернувся 18 листопада 2016 року (згідно з відбитком штампа вхідної кореспонденції).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду за захистом свого права, у зв'язку із чим такий підлягає поновленню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Копіями розпоряджень органу пенсійного фонду стверджується, що пенсія позивачу нараховувалася, однак виплачувалася з обмеженням десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2017 року у справі № 347/2083/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: О.М. Гінда

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 11 вересня 2017 року