Справа № 150/125/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 150/125/17

Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір Б.Б.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

05 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Гриньової Юлії Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, ОСОБА_2 на постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним, визнання його нечинним та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним, визнання його нечинним та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах.

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити, щодо вимог апеляційної скарги відповідача заперечували, просили суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити, щодо вимог апеляційної скарги позивача заперечувала, просила суд залишити їх без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 06 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням від 09 лютого 2017 року Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки пільговий стаж ОСОБА_2 по списку №2 становить 07 років 10 місяців 4 дні.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами, чинними на момент подання заяви), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності вказаного стажу роботи, у період до 01 квітня 2024року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 01.04.2016 року по 31.03.2017 року - не менше 26 років у чоловіків.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Порядок застосування зазначеного списку №2 визначається «Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. за № 383 (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, які були чинними на період роботи на відповідних посадах або професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N637.

Постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року за № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року за № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», а також Постановою № 1173 від 1956 року Ради Міністрів СССР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах», чинними на час виникнення спірних правовідносин, визначені робітники, керівники та спеціалісти, постійно і безпосередньо зайняті у роботі з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно списку № 2 розділу «Загальні професії».

Зазначеним списком № 2 визначено право на пенсію осіб, які були зайняті, зокрема, на посаді електрозварника та газозварника (електрогазозварника).

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1, 18, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача № 1055818 (а.с.9-10) він працював з 12.07.1978 року різноробочим в колгоспі, з 1979-1981 - служив в армії, а з 1982-1998 р.р. працював газоелектрозварником в КСП «Зоря».

Згідно трудової книжки №0301920 ОСОБА_2 працював електрозварником 3 розряду з 13.08.1982 року по 24.03.1983 року в колгоспі ім. Кірова та електрозварником 3 розряду з 29.03.1983 року по 19.09.1983 року у Вінницькому СКП -524 «Сантехмонтаж»; з 10.10.1983 року по 06.12.2004 року газоелектрозварником в колгоспі ім. Кірова, який було реорганізовано в КСП «Зоря», при цьому з 2002 року по 2004 року на даному підприємстві був різноробочим.

Разом з тим, архівною довідкою Чернівецького районного трудового архіву № 269 від 07.09.2016 року підтверджено факт роботи позивача в колгоспі ім.Кірова, який реорганізовано в КПС «Зоря» та СВК «Надія», а постановою господарського суду Вінницької області від 29.05.2007року у справі №5/500-06 СВК «Надія» визнано банкрутом і ліквідовано, на посаді електрозварника з 1982року по 2004 року із зазначенням кількості відпрацьованих днів та оплати праці.

Також, архівною довідкою архівного відділу Вінницької міської ради №24-00-014-21244 від 17.05.2017року підтверджено факт роботи позивача електрозварником 3 розряду з 29.03.1983 по 19.09.1983 року у Вінницькому СКП -524 «Сантехмонтаж» з в СУ-524 «Сантехмонтаж», яке згодом було реорганізовано у КП «Сантехмонтаж» та припинило свою діяльність згідно рішення трудового колективу №3 від 19.04.2006 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт роботи позивача з 1982 року по 2004 рік на посаді газо- та електрозварника підтверджено показами свідків.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що робота позивача електрозварником з 13.08.1982 року по 24.03.1983 року та з 29.03.1983 по 19.09.1983, а також газоелектрозварником з 10.10.1983 по 10.08.1984 року, а також з 01.01.1985 по 20.08.1992 року підтверджена оформленими записами про займану посаду і період виконуваної роботи в трудовій книжці, таким чином відповідачем безпідставно відмовлено в зарахуванні вищезазначених періодів роботи до пільгового стажу позивача.

Згідно ч.1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 навчався у Вороновицькому технічному училищі №2 по спеціальності «електрозварник» з 15.12.1981 по 15.06.1982 року, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 від 15.06.1982 року.

Враховуючи, що перерва між днем закінчення навчання (15.06.1982 р.) та днем зарахування на роботу за набутою професією електрозварника 13.08.1982 року у колгосп ім. Кірова, не перевищує трьох місяців, колегія суддів вважає, що час навчання позивача з 15.12.1981 по 15.06.1982 по спеціальності «електрозварник» підлягає зарахуванню до пільгового стажу для призначення пенсії на підставі ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Одночасно слід зазначити, що Пунктом 4.5 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року та 17 березня 2015 року № 21-183а13, №21-519а14, №21-585а14 відповідно.

Враховуючи вищезазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_5 у колективному сільськогосподарському підприємстві на посаді газоелектрозварника з 21.08.1992 року не підлягає зарахуванню до пільгового трудового стажу роботи за Списком №2, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць на вказаному підприємстві.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд при вирішенні спору не вправі втручатися в дискреційні повноваження органу державної влади. Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Тобто, позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_2 за віком на пільгових умовах передбачають втручання в діяльність суб'єкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення, тоді як, суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 14.01.2016 року у справі № К/800/42877/14.

Проаналізувавши доводи апелянтів та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 вересня 2017 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.