Справа № 353/265/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6947/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд до Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та просила визнати протиправною відмову Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов'язати Тлумацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та виплати пенсію з 01.05.2014 року із урахуванням підвищень та індексації пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року в справі №353/265/17 адміністративний позов було задоволено частково за період з 03.10.2016 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Тлумацьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року в справі №353/265/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вважає, що заява про поновлення пенсії не може бути подана представником, а лише особою особисто або законним представником, яким ОСОБА_2 не є.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2014 року Тлумацьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком. Пенсійні виплати надходили на відділення поштового зв'язку в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області.

З довіреності представника позивача, посвідченої нотаріусом Боковського нотаріального округу Ростовської області ОСОБА_3 від 13.10.2016 року, вбачається, що позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка України, тимчасово проживає в Російській Федерації і місцем її постійного проживання та реєстрації є: АДРЕСА_1.

З 01.05.2014 року Тлумацьке об'єднане УПФУ Івано-Франківської області припинило виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» у зв'язку із неотриманням позивачем пенсійних виплат понад шість місяців.

Представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю, в інтересах своєї довірительки подала до Тлумацького об'єднаного УПФУ Івано-Франківської області заяву від 06.03.2017 р. про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з травня 2014 р., а також просила роз'яснити причину зупинки виплати пенсії. До заяви була додана копія нотаріально посвідченої довіреності.

Однак, відповідач листом від 20.03.2017 року № 23/АСС/-15 відмовив в поновленні виплати пенсії у зв'язку з необхідністю особистого подання ОСОБА_1 або її законним представником заяви про поновлення виплати пенсії.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із п. 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку № 22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п.4.10 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Проте всупереч наведеній нормі відповідачем не було прийнято рішення про поновлення вплати пенсії позивачу за її заявою та про перерахунок пенсії або про відмову в поновленні виплати та перерахунку пенсії. Вказану заяву було розглянуто та надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій передбачено, що заява про призначення (поновлення) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п.5 Порядку).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доводи відповідача, викладені у листі від 20.03.2017 року № 23/АСС/-15, про необхідність подачі заяви про поновлення виплати пенсії особисто, є необґрунтованими, оскільки пунктом 5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, стаття 99 КАС України не може бути застосована в цьому спорі, так як вказаною вище нормою передбачено можливість отримання пенсійних виплат за минулий час, але не більше ніж за 3 роки. В іншому випадку норма ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не могла б бути реалізована.

Саме з підстав застосування строку передбаченого статтею 99 КАС України Верховний Суд України постановою від 06 жовтня 2015 року в справі №816/4505/14 скасував судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції та залишив в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, постанова Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року підлягає скасуванню через невірне застосування строків звернення до суду.

Таким чином апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково, постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року в справі №353/265/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою її представника ОСОБА_2.

Зобов'язати Тлумацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.05.2014 року з урахуванням усіх підвищень та індексації пенсії відповідно до ст. 42 та 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені нею по сплаті судового збору у розмірі 640,0 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повний текст виготовлено 01.09.2017 року