Справа № 826/6697/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2017 року № 826/6697/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного

об'єднаного Управління Пенсійного фонду в м. Києві Трегубенко Лариси

Станіславівни

про стягнення заборгованості у розмірі 489 768,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного об'єднаного управління УПФУ у м. Києві Трегубенко Лариси Станіславівни (надалі -Трегубенко Л.С.), в якому просить визнати протиправними дії відповідача, вчинені 11.04.2017 року, при зверненні позивача, які полягають у : не перевірці скарги ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії; не наданні обґрунтованої відповіді; не реєстрації усного звернення ОСОБА_1 із скаргою; у неповажному ставленні до позивача та відсутності витримки та тактовності при спілкуванні з позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем при зверненні позивача щодо причин припинення виплати пенсійного забезпечення не вчинено жодних дій, спрямованих на вирішення поставлених питань, більш того, виявлено зневагу до позивача при особистому спілкуванні.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 04.07.2017 р.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомлено, однак 21.07.2017 року до канцелярії суду відповідачем подано письмові заперечення з приводу заявленого позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 1957 року народження, пенсіонерка за віком, у зв'язку із проведенням Антитерористичної операції в окремих районах Донецької області, з липня 2014 року проживає у Дарницькому районі міста Києва.

У зв'язку із зміною місця проживання виплата пенсії за віком, з липня 2014 року, перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному управління пенсійного фонду України у м. Києві.

Виплата пенсійного забезпечення позивачу здійснювалась 9 числа кожного місяця, однак в квітні 2017 року виплати припинено.

У зв'язку із припиненням виплат пенсії 11.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об'єднаного управління УПФУ у м. Києві де позивачу невідомою особою, повідомлено про прийняття рішення щодо припинення виплати пенсійного забезпечення у зв'язку із встановленням факту перетину позивачем лінії розмежування з тимчасово неконтрольованими територіями Донецької області.

Працівником Лівобережного об'єднаного управління УПФУ у м. Києві запропоновано позивачу подати заяву про поновлення виплати пенсійного забезпечення, а з усіма питаннями щодо причин припинення виплати такого звернутись до заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного об'єднаного управління УПФУ у м. Києві- Трегубенко Лариси Станіславівни.

Як зазначено позивачем, при особистій зустрічі Трегубенко Л.С. поводила себе зухвало та виявляла до позивача неповагу, мотивуючи свою поведінку тим, що позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, а тому не має жодних прав в Україні.

На переконання позивача, поміж іншим, не здійснено перевірку скарги ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії, не надано обґрунтованої відповіді та не зареєстровано усне звернення позивача, що обумовило звернення позивача з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України «Про звернення громадян»(надалі - Закон).

Відповідно до Ч.1 ст. 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону).

Відповідно до статті 5 Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Ст. 7 Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ст.. 16 Закону).

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Статтею 18 Закону встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19Закону).

Відповідно до змісту статті 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України із усною скаргою щодо безпідставного припинення виплати пенсійного забезпечення.

Як вбачається із змісту позовної заяви та не спростовано відповідачем, усну скаргу позивачем подано на особистому прийомі заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного об'єднаного управління УПФУ у м. Києві Трегубенко Лариси Станіславівни.

За твердженнями позивача, усну скаргу від 11.04.2017, відповідачем не зареєстровано, не перевірено та не надано обґрунтованої відповіді на поставлені позивачем питання.

Відповідно до змісту заперечень, наданих Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України і м. Києві, описані в позові події не мали місця, оскільки жодних доказів протилежного позивачем не надано.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Дослідивши надані до позовної заяви докази, судом встановлено, що позивачем після звернення до відповідача, 13.04.2017 року та 25.04.2017 року подано скарги до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на дії та бездіяльність відповідача.

Із змісту Листа ГУПФУ у м. Києві від 25.05.2017 року № 11893/02/Д-991 вбачається, що дійсно 11.04.2017року позивач зверталась до Лівобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві щодо з'ясування причин припинення виплати їй пенсійного забезпечення та подано заяву на поновлення виплати пенсії.

Також із змісту листа вбачається, що виплату пенсійного забезпечення позивачу відновлено саме на підставі заяви від 11.04.2017року.

Аналогічні обставини також викладено у листі ГУПФУ у м. Києві від 16.06.2017 року № 14179/02/Д-991/1.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо подання усної скарги на особистому прийомі у заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного об'єднаного УПФУ у м. Києві, яку відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» посадова особа зобов'язана записати та зареєструвати.

Відповідачем доказів, що усну скаргу позивача від 11.04.2017 року належним чином зареєстровано, до суду не надано. Також не надано доказів розгляду скарги та надання вмотивованої відповіді на поставлені у скарзі питання.

Враховуючи наведені фактичні обставин справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги, в частині визнання протиправними дії відповідача, вчинених 11.04.2017 року, які полягають у не перевірці скарги ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії, не наданні обґрунтованої відповіді, не реєстрації усного звернення ОСОБА_1 із скаргою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж стосовно позивних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача, що полягали у неповажному ставленні до позивача, відсутності витримки та тактовності при спілкуванні з позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21, 24 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Правила та вимоги до способу поведінки державних службовців встановлено Правилами етичної поведінки державних службовці, затвердженими Постановою КМУ від 11.02.16року № 65.

Відповідно до змісту позовної заяви, відповідач, на особистому прийомі, відносилась до ОСОБА_1 зневажливо, мотивуючи свою поведінку тим, що позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа, а тому позбавлена будь-яких прав.

Суд погоджується із доводами позивача, що така поведінка для державного службовця є недопустимою, однак стверджувати, що таке ставлення дійсно мало місце, суду не може, оскільки жодних доказів в підтвердження цих обставин позивачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправними дії заступника начальника відділу обслуговування громадян Лівобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві Трегубенко Лариси Станіславівни, що полягали у не реєстрації усної скарги ОСОБА_1 ввід 11.04.2017 року, не перевірці скарги ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії, не наданні обґрунтованої відповіді на скаргу позивача.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук