Справа № 815/2221/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2221/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусик А.Г., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТЕНЕТ" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕНЕТ» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 квітня 2017 року № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки позивача контролюючим органом обґрунтовано встановлено порушення товариством норм податкового законодавства.

Так, під час перевірки податковим органом виявлено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» не мали реального характеру та не підтверджені належними доказами, а вже надані підприємством первинні бухгалтерські документи складені формально та жодним чином не спростовують висновки податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 09 березня 2017 року по 22 березня 2017 року, працівниками ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну позапланова виїзну перевірку ТОВ НВП «Тенет» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість, за період вересень та жовтень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД», за результатами якої складено акт від 29 березня 2017 року № 246/15-53-33-14-09/22485498.

В свою чергу, під час перевірки податковим органом встановлено порушення ТОВ НВП «Тенет» п. 201.1 ст. 200, п. 198.6, п. 198.1 ст. 198 ПК України по взаємовідносинам з ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за перевіряємий період, на суму 580 685,00грн. (за вересень 2014 року, на суму 290 195,00грн., за жовтень 2014 року, на суму 290 670,00 грн.).

При цьому, на підставі виявлених порушень ГУ ДФС в Одеській області прийнято та направлено товариству податкове повідомлення-рішення № від 11 квітня 2017 року, яким ТОВ НВП «Тенет» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість, у сумі 871 298,00 грн. (за основним зобов'язанням, у сумі 580 865,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями, у сумі 290 433,00грн.).

Не погоджуючись з отриманим податковим повідомленням-рішенням товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо відсутності порушення податкового законодавства з боку позивача у спірних правовідносинах, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п. 54.5. ст. 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.157. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності;

Згідно п. 56.1. ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕНЕТ» податкового повідомлення-рішення від 11 квітня 2017 року № , яким за порушення п. 201.1 ст. 200, п. 198.6, п. 198.1 ст. 198 ПК України йому збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість, ну суму 580 865,00 грн., а також нараховано штрафні (фінансові) санкції, у сумі 290 433,00грн.

Так, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників ПДВ з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В свою чергу, з акту проведеної перевірки вбачається, що на формування спірних податкових зобов'язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з контрагентом ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД».

При цьому, податковим органом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» не підтверджені належними доказами, а вже надані підприємством первинні бухгалтерські документи складені формально та з численними недоліками.

Крім того, податковим органом встановлено, що контрагент позивача ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» мав сумнівні господарські операції з контрагентами ТОВ «БІРЖОВИЙ УНІВЕРСИТЕТ» та ТОВ «ПАН-ТЕКС».

Колегія суддів вважає, що необхідною умовою для визнання реальними проведені господарські операції є встановлення факту здійснення відповідних операцій, які мають бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що між ТОВ НВП «ТЕНЕТ» (в особі замовника) та ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» (в особі виконавця) укладено договір № 12-12 від 01 червня 2014 року, відповідно до предмету якого виконавець зобов'язується надати замовнику обрані останнім телекомунікаційні послуги доступу до мережі Інтернет, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати такі послуги на умовах цього договору (а.с.40-44).

Підпунктом 2.1.1 договору встановлено, що замовник за попереднім погодженням із виконавцем обирає: вид послуги, технічні характеристики для послуги, умови оплати послуг, умови надання послуг, що зазначаються у відповідних додатках, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 договору визначено, що надання послуг оформлюється актами, які складаються та підписуються сторонами.

Згідно п. 2.1 додатку № 1 до договору передбачено, що виконавець надає замовнику послуги доступу до мережі Інтернет, а саме: організовує канал передачі даних (із виділенням ІР-адреси) та підключення цього каналу до порту виконавця; забезпечує прийом/передачу інформації за допомогою організованого каналу передачі даних та технічну підтримка замовника.

При цьому, п. 1.6 додатку №1 до договору визначено, що канал передачі даних - це канал, призначений для прийому та передачі інформації між комп'ютерним обладнанням замовника та мережею Інтернет, який організовується від точки підключення замовника до порта виконавця. Організований канал передачі даних не є об'єктом права власності замовника та існує протягом строку надання послуг.

Пунктом 2.2. додатку №1 до договору визначено технічні характеристики каналу передачі даних, зокрема швидкість прийому/передачі інформації по каналу передачі даних, яка становить до 10 Гб/сек.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про телекомунікації» визначено, що канал електрозв'язку - це сукупність технічних засобів, призначених для перенесення електричних сигналів між двома пунктами телекомунікаційної мережі, і який характеризується смугою частот та/або швидкістю передачі.

В даному випадку, відповідно до умов укладеного договору ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» забезпечувало передачу інформації за допомогою каналу даних, який призначений для прийому та передачі інформації між комп'ютерним обладнанням замовника та мережею Інтернет.

В свою чергу, на підтвердження виконання умов укладеного договору судом зібрано наступні докази: акти наданих послуг №293584 від 30 вересня 2014 року та № 293621 від 31 жовтня 2014 року (а.с. 48-51) податкові накладні № 28 від 24 вересня 2014, №31 від 25 вересня 2014 року, № 35 від 26 вересня 2014 року, № 58 від 30 вересня 2014 року, № 17 від 28 жовтня 2014 року, № 20 від 29 жовтня 2014 року, № 26 від 30 жовтня 2014 року, № 42 від 31 жовтня 2014 року (а.с.52-59).

Так, із зібраних судом доказів вбачається, що проведені господарські операції узгоджуються з діяльністю товариства, а факт їх реальності підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами.

В свою чергу, відсутність в актах наданих послуг інформації про зміст та обсяг господарських операцій не може свідчити про те, що такі операції є фіктивними, так як відповідні показники відображено в актах визначення технічних показників за вересень та жовтень 2014 року.

Крім того, будь-які недоліки в наданих позивачем первинних бухгалтерських документах, при їхній наявності та в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт отримання товарів та послуг, не є підставою для нарахування йому податкових зобов'язань.

Також, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку обов'язку донарахування йому певних податкових зобов'язання від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, зокрема його контрагентами.

При цьому, у справах з приводу оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати оскаржуване рішення або відмовити у цьому.

В даному випадку, колегією не приймаються посилання податкового органу на сумнівність господарських операції контрагента позивача ТОВ «ЛАКИ ТРЕЙД» з контрагентами ТОВ «БІРЖОВИЙ УНІВЕРСИТЕТ» та ТОВ «ПАН-ТЕКС», як на підставу для нарахування позивачу додаткових податкових зобов'язань.

Більш того, податковим органом не надано, а судом не зібрано належних доказів, підтверджуючих будь-які відносини позивача з контрагентами ТОВ «БІРЖОВИЙ УНІВЕРСИТЕТ» та ТОВ «ПАН-ТЕКС».

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень норм податкового законодавства з боку позивача у вказаних правовідносинах, а як наслідок вважає протиправним оскаржуване податкове-повідомлення рішення.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

Т.М. Танасогло