Справа № 806/583/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"05" вересня 2017 р. Справа № 806/583/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників:від позивача ОСОБА_3; від відповідача- Домарська В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" березня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2017 №, № ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.01.2017 р. №, №.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2017року визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 12.01.2017 р. №, №.

Присуджено на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 судові витрати у вигляду судового збору в сумі 1600,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі висновків акту перевірки від 23.12.2016року за порушення позивачем:

-п.177.2 і п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України та п.6 і п.9 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481 (надалі - Порядок N 481), винесено податкове повідомлення - рішення від 12.01.2017 р. №. Відповідно до якого позивачу визначено грошове зобов'язання з військового збору на 4392,18грн. та застосовані фінансові санкції в сумі 1098,05грн.;

-п.п.162.1.1. п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення - рішення від 12.01.2017 р.№. Відповідно до якого позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 58562,40грн. та застосовані фінансові санкції в сумі 29281,20грн.

Суть обумовленого порушення полягає в тому, що позивачем занижено чистий оподаткований дохід на загальну суму 292812,00грн. в результаті не включення до такого доходу перерахованих сум акцизного податку, сплаченого у вартості реалізованих позивачем протягом 2015року підакцизних товарів, що призвело до заниження зобов'язань Позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 58562,40грн. та військового збору в сумі 4392,18грн.

Сторони визнають, що позивач в річній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015рік вказані 292812,00грн. акцизного податку не включив до свого доходу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегією суддів враховано, що відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.п.14.1.4 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. Однак вказаний перелік не містить акцизного збору, включеного до вартості товару та сплаченого під час його придбання.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, податок на додану вартість як і акцизний податок на споживання окремих видів товарів, є також непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм Податкового кодексу (пп. 14.1.178 Податкового кодексу України).

А відповідно до п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, з наведених норм вбачається, що податок на додану вартість та акцизний податок мають однакову правову природу, а саме: обидва цих податки є непрямими. Однак, норма п. 177.3 Податкового кодексу України не робить виключення для фізичних осіб-підприємців щодо не включення акцизного податку до доходу.

Нормами чинного податкового законодавством передбачено основоположні принципи функціонування податкової системи країни, зокрема такі як єдиний підхід до встановлення податків і зборів (пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), нейтральність оподаткування (пп. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), відповідно до якого установлення податків та зборів повинно відбуватись у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентноздатності платника податків.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку має місце нерівність у порядку визначення доходу від господарської діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб-підприємців, а включення акцизного податку до доходу фізичної особи-підприємця негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами - платниками податку на прибуток, що є порушенням ст.42 Конституції України, якою гарантується право кожного на підприємницьку діяльність, на захист конкуренції, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.

Крім того, відповідно до п. 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153, сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів, не визнається доходами.

Про наведене також свідчить і подальше вдосконалення законодавцем правового регулювання питання щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, шляхом доповнення п. 177.3 ст. 177 ПК України пп. 177.3.1 згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, де визначено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що вищезазначене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини та відповідає основоположним принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, при розгляді Європейським судом з прав людини податкових спорів в мотивувальній частині рішення найчастіше застосовується стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Даною статтею гарантується право на мирне та вільне володіння своїм майном. Визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становить втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 49).

Так, «дохід» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є нічим іншим як активом та охоплюється поняттям «майно», а покладання на фізичну особу -підприємця обов'язку щодо включення до його доходів непрямого податку, що перераховується до бюджету у вигляду акцизного збору та позбавлення права фізичної особи - підприємця, на відміну від юридичної особи, на віднесення до складу витрат суми акцизного податку є безпосереднім втручанням у його майнові права.

Аналогічна правова позиція була викладена ВАСУ "30" березня 2017 р. по справі К/800/29340/16

За приписами п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі зазначеного Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Більш того, відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК одним із принципів, на якому ґрунтується податкове законодавство України, є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності збільшення чистого оподаткованого доходу позивача за 2015рік за рахунок сум непрямого податку - акцизного збору. Як наслідок, колегія суддів вважає безпідставним визначення грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб та штрафної санкції.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово введено військовий збір за ставкою 1,5 відсотка від доходів, визначених ст. 163 цього Кодексу (загальний річний оподатковуваний дохід), а платниками збору є особи визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерелом походження в Україні, так і іноземні доходи).

Таким чином, позивач є платником військового збору, а об'єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.

Враховуючи висновок суду щодо безпідставності збільшення сум чистого оподаткованого доходу позивача за 2015рік, визначення грошового зобов'язання з військового збору та штрафної санкції з донарахованої відповідачем суми є також неправомірним.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: А.Ю.Бучик

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11700

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області вул.Юрка Тютюнника, 7,м.Житомир,10003

ОСОБА_3 АДРЕСА_2