Справа № 814/492/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/492/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, пункт 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", визначає як одну з підстав звільнення зі служби в поліції звільнення "у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів", про що особа повинна бути попереджена про майбутнє звільнення за два місяці. При цьому діючим законодавством передбачено, що власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, однак відповідач за період з 19.12.2016 року до дати фактичного звільнення, не запропонував позивачу жодної відповідної посади у складі поліції. Також в обґрунтування позову позивач вказує, що на момент звільнення мав звання майора поліції, вислуга років складала більше 19 років.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №40 о/с від 20.02.2017 року в частині звільнення з поліції майора поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України "Про Національну поліцію України" (у зв'язку із скороченням або проведенням організаційних заходів). Поновлено майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7394,03 грн. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 5995,16 грн.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ до 06.11.2015 р., на час звільнення мав спеціальне звання майора поліції.

Наказом начальника ГУНП у Миколаївській області №3 о/с "По особовому складу" від 07.11.2015 р. відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" позивач був призначений на посаду оперуповноваженого кримінальної поліції з присвоєнням звання майора поліції.

Відповідно до наказу №118 о/с від 30.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 5 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Миколаївським окружним адміністративним судом 01.12.2016 року по справі №814/1259/16 винесено постанову, якою скасовано наказ №118 від 30.05.2016 р. та поновлено позивача на посаді в поліції.

На підставі вищевказаної постанови був виданий наказ ГУ НП в Миколаївській області №353 о/с від 19.12.2016 року, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

Позивачу 19.12.2016 року під підпис вручено попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в зв'язку з скороченням займаної посади.

20 лютого 2017 року відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області №40 о/с позивач був звільнений з посади оперуповноваженого управління кримінальної поліції за ч.І п.4 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штатів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем були порушені трудові права та гарантії позивача, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду та вважає його обґрунтованим з огляду на наступні обставини.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» названого Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Як встановлено матеріалами справи, позивач з 2005 по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 20.02.2017 року проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого кримінальної поліції.

Відповідно до наказу №118 о/с від 30.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 5 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Миколаївським окружним адміністративним судом 01.12.2016 року по справі №814/1259/16 винесено постанову, якою скасовано наказ №118 від 30.05.2016 р. та поновлено позивача на посаді в поліції.

На підставі вищевказаної постанови був виданий наказ ГУ НП в Миколаївській області №353 о/с від 19.12.2016 року, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

Позивачу 19.12.2016 року під підпис вручено попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в зв'язку з скороченням займаної посади.

20 лютого 2017 року відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області №40 о/с позивач був звільнений з посади оперуповноваженого управління кримінальної поліції за ч.І п.4 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штатів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно частинам 1, 2 та 3 ст. 68 названого Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Пунктом 5 ч. 10 ст. 62 Закону визначено, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої і третьої статті 49-2 КЗпП України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище норм права міститься в постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року № 21-107а15. Відповідно до ч. 1 ст.244-2 КАС України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2015 року проходив службу на посаді оперуповноваженого управління кримінальної поліції та мав спеціальне звання майор поліції.

На підставі оскарженого наказу ГУ Національної поліції в Миколаївській області позивача звільнено з названої посади у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Національної поліції в Миколаївській області видано наказ від 31 травня 2016 року № 440 дск «Про організаційно штатні-зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області». Згідно названому наказу скасовуються всі тимчасові штати, що передбачає скорочення 3263 посад, в тому числі і посади, на якій проходив службу позивач.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в новому штатному розкладі було затверджено штат в кількості 3333 штатних одиниць, з яких поліцейські 2930, 2234 посад середнього складу поліції.

Крім того, посаду позивача - оперуповноваженого кримінальної поліції, яка є рівноцінною посаді, яку займав позивач до звільнення, було збережено, що підтверджується звітом про добір на службу та рух кадрів в ГУНВП в Миколаївській області.

За таких обставин, із врахуванням наведених вище положень Закону України «Про Національну поліцію» та Кодексу законів про працю України, відповідач одночасно з попередженням про звільнення позивача у звязку зі змінами в організації виробництва і праці мав можливість запропонувати та призначити позивача на іншу посаду, що вимагається ст. 68 Закону України «Про національну поліцію».

Будь-які докази щодо запропонування позивачу вакантної посади з урахуванням досвіду роботи останнього, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції стороною відповідача не надано, що свідчить про порушення субєктом владних повноважень наведених вище положень ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, відповідачем не дотримана процедура звільнення при скороченні штатів, питання щодо можливого використання позивача на службі в поліції не обговорювалося, вакантні посади останньому не пропонувались.

Судова колегія суду апеляційної інстанції також вважає зазначити, що посилання апелянта, як на підставу невідповідності позивача виконанню службових обовязків в подальшому та незапропонування йому іншої посади, на протокол атестаційної комісії від 01.03.2016 року ОП № 15.00004194.0022749, в якому міститься висновок атестаційної комісії про службову невідповідність позивача та необхідність його звільнення з органів поліції, є безпідставними, оскільки цим висновкам була надана правова оцінка під час розгляду адміністративної справи № 814/1259/16, за результатами якої наказ відповідача від 30.05.2016 року № 118 о/с про звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність, в основу якого покладено названий вище протокол атестаційної комісії, був скасований судом та надана відповідна правова оцінка.

Крім того, наказом №40 о/с від 20.02.2017 року позивача було звільненно не через службову невідповідність, а у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, тому посилання апелянта на невідповідність займаній посаді є необгрунтованою.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про протиправність звільнення позивача, а також про поновлення останнього на посаді є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 названої статті Кодексу встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з роботи 20.02.2017 року. З 21.02.2017 року по 07.06.2017 це час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 21097,25 грн.(за лютий - 1712,90 грн. (5995,16/28*8), за березень - 5995,16 грн., квітень - 5995,16 грн., травень - 5995,16 (5995,16/30 днів* 7 днів), з яких 5995,16 грн. середньомісячна сума за один місяць.

Таким чином посилання апелянта, що в данному випадку виплати повині бути розраховані із середньої заробітної плати за два останні місяці шляхом множення середньогоденного заробітку саме не число робочих днів є не обгрунтованим оскільки в данному випадку слід застосовувати Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі викладеного та наведених вище норм законодавства, у звязку з тим, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, із стягненням на його користь з ГУ Національної поліції в Миколаївській області заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в адміністративному позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик