Справа № 541/1376/17
Суддя: Андрущенко-Луценко С. В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/1376/17
№ провадження 2-а/541/60/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі - Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

29.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на порушення відповідачем - суб'єктом владних повноважень, його прав у сфері управлінської діяльності через відмову в наданні пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду війни ІІ групи, за фактичним місцем проживання, з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Просив скасувати рішення Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради №3 від 11.01.2017 року в частині призначення надання ОСОБА_1 пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня звернення - 01.12.2016 року; зобов'язати УСЗН Миргородської міської ради надати йому пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з 04.11.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначив, що в 2014 році був переміщений з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з м. Стаханов, Луганської області до м. Миргород. 04.11.2014 року, позивач був взятий на облік в УПСЗН Миргородської міської ради, як внутрішньо перемішена особа.

З листопада 2014 року і по теперішній час ОСОБА_1 оплачує житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1.

Крім того, позивач, являється інвалідом II групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, згідно посвідчення (серія НОМЕР_1). У зв'язку з чим ОСОБА_1 в листопаді 2014 року звернувся до відповідача з заявою, про надання пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, але йому було відмовлено та повідомлено, що посадовими особами управління будуть зроблені відповідні запити до ЛНР, про відповіді на які його буде проінформовано. 07.12.2015 року позивачу було запропоновано звернутися до УСЗН Миргородської міської ради з письмовою заявою про надання пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду ІІ групи, за фактичним місцем проживання. Згідно витягу з протоколу №56 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 10.12.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні вищезазначених пільг, так як факт сплати житлово-комунальних послуг за заявленою адресою не підтверджено. 01.12.2016 року позивач знову повторно звернувся з письмовою заявою про надання пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду ІІ групи, проте йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що він перебуває на обліку, як переміщена особа і отримує допомогу на проживання, для зменшення витрат на оплату житлово-комунальних послуг рекомендовано звернутися для оформлення субсидії по договору оренди. Згідно витягу з протоколу №3 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 11.01.2017 року, ОСОБА_1 було призначено пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, але зазначено, що пільги надати з дня звернення, а саме з 01.12.2016 року.

На думку позивача комісією, при винесенні рішення щодо призначення пільг не було враховано, що ОСОБА_1 проживає та сплачує житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з моменту переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з 04.11.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності (а.с. 46) заявлені позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.

Зі змісту поданого на адресу суду заперечення на позовну заяву (а.с.27-28) вбачається, що 04.11.2014 року позивач звернувся в УПСЗН Миргородської міської ради із заявами про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО та про призначення щомісячної адресної допомоги. Рішенням Управління від 11.11.2014 року ОСОБА_1 була призначена допомога переміщеним особам на проживання з 04.11.2014р. по 03.05.2015р. З аналогічними заявами як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 звернувся 20.05.2015р., 02.11.2015р., 05.05.2016, 07.11.2016р., і кожного разу така допомога йому призначалась.

Місце проживання у своїх заявах ОСОБА_1 вказав: АДРЕСА_1.

Посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на те, що саме в листопаді 2014 року він в усній формі звернувся до спеціалістів управління про надання йому пільг на оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання є безпідставним, нічим не підтвердженими і недоказаними.

Позивач знає, що для отримання різних видів допомоги, пільг, компенсацій встановлена письмова форма звернення, яка підтверджує факт та дату звернення особи до установи для отримання відповідних пільг чи компенсацій.

Постановою КМУ від 7.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Стаханов Луганської області віднесено до окупованої території.

07.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся в Управління соціального захисту населення із письмовою заявою про надання йому пільг, як інваліду війни ІІ групи, за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1. Факт найму житла та сплати особисто ним комунальних послуг ОСОБА_1 не був підтверджений.

Головним державним соціальним інспектором управління ОСОБА_4 07.12.2015 року був складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 вказано у акті, що ОСОБА_1 фактично проживає у м. Миргороді, за адресою: АДРЕСА_1 (власником житла є ОСОБА_5, книжки по сплаті житлово-комунальних послуг оформлені на власника житла). Питання щодо призначення пільг за фактичним місцем проживання винести на розгляд комісії.

Так як ОСОБА_1 зареєстрований у м. Стаханові Луганської області, про що є штамп в паспорті, а фактично проживає в м. Миргороді питання надання пільг було винесено на розгляд комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій, засідання якої відбулось 10.12.2015 року. За рішенням комісії позивачу було відмовлено у наданні пільг, так як факт сплати житлово-комунальних послуг за заявленою адресою не підтверджено.

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся в Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради із заявою про призначення йому пільг на комунальні послуги за фактичним місцем проживання у м. Миргороді за адресою: АДРЕСА_1, від 30.11.2016 року і додав копію договору оренди квартири в п. 5.7. якого вказано, усі витрати за користування комунальними послугами оплачуються Орендарем самостійно.

На засіданні комісії з питань по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 02.12.2016 року (рішення міської ради від 10.02.2016 року № 108 «Про затвердження Положення про комісію по вирішенню спірних питань щодо надання населенню пільг та житлових субсидій в новій редакції») комісією йому було запропоновано звернутись за оформленням субсидії по договору оренди, який він надав, у зв'язку з тим що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою і отримує допомогу на проживання, для зменшення витрат на оплату житлово - комунальних послуг.

28.12.2016 року Департамент соціального захисту населення Полтавської ОДА за вих№. К-413/04 звернувся до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради з проханням повернутись до розгляду питання щодо можливості взяття ОСОБА_1 на облік як пільговика в ЄДАРП .

11 січня 2017 року комісія повторно розглянула питання можливості надання ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг і ухвалила призначити йому пільги на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення, тобто з 01 грудня 2016 року, про що він був повідомлений.

Так як рішення про надання пільг чи відмову у їх наданні вирішуються на засіданні комісії по вирішенню спірних питань щодо призначення житлових субсидій, а не самим Управлінням, вважає вимогу позивача про зобов'язання саме Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради надати ОСОБА_1 пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з 04.11.2014 року безпідставними.

Письмових доказів про звернення ОСОБА_1 з 04.11.2014 року із заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг ним не надано.

Зважаючи на вищевикладене Управління просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_6 позов підтримала просила його задовольнити, як законний та обгрунтований з підстав зазначених позивачем ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, являється внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в УСЗН Миргородської міської ради та отримує щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особа для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 04.11.2014 року.

Крім того, ОСОБА_1 є інвалідом війни II групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.13).

07.12.2015 року позивач звернувся до УПСЗН Миргородської міської ради з письмовою заявою про надання пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду війни ІІ групи, за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно витягу з протоколу №56 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 10.12.2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у наданні права використання пільг, як інваліду війни ІІ групи, на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, так як факт сплати житлово-комунальних послуг за заявленою адресою не підтверджено (а.с.4).

30.11.2016 року позивачем укладено договір оренди квартири з власником житла, де він фактично мешкає (а.с.8). Відповідно до п.5.7 цього Договору усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються Орендарем самостійно.

01.12.2016 року позивач повторно звернувся до органу соціального захисту населення з заявою про надання вищезазначених пільг за фактичним місцем проживання (а.с.7).

02.12.2016 року комісією по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що він перебуває на обліку, як переміщена особа і отримує допомогу на проживання, для зменшення витрат на оплату житлово-комунальних послуг рекомендовано звернутися для оформлення субсидії по договору оренди, що підтверджується витягом з протоколу №44 (а.с.5).

11.01.2017 року комісія по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій повторно розглянула заяву позивача від 01.12.2016 року про надання пільг на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1, як інваліду ІІ групи, за фактичним місцем його проживання. Комісія ухвалила: призначити пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Пільги надати з дня звернення (а.с.3).

Таким чином, судом встановлено що позивач являється інвалідом війни II групи та має право на використання пільг, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р.№3551-XII, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.19).

Крім того ОСОБА_1, має статус внутрішньо переміщеної особи. Позивач був переміщений до м.Миргород Полтавської області з м.Стаханов Луганської області, вищезазначений населений пункт входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р.

Відповідно до абз.2.3 ч.7 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою КМУ від 29.01.2003 року №117, у разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання.

Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика.

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, адресованого УСЗН Миргородської міської ради у відповідь на звернення позивача на Урядову гарячу лінію по питанню користування пільгами (а.с.37), згідно з Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, до Реєстру включається інформація про загальні відомості про пільговика, зокрема - адреса зареєстрованого місця проживання (або за рішенням комісій, утворених місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідно до Положення, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.1995 р.№848, адреса фактичного місця проживання).

За повідомленням Мінсоцполітики:

- на підставі рішення комісії утвореної органами місцевого самоврядування, управління соціального захисту населення можуть включати до ЄДАРП інформацію про пільговиків за фактичним місцем проживання та використовувати зазначену інформацію для відшкодування витрат постачальникам житлово-комунальних послуг за надані їм пільги за фактичним місцем проживання за умови невідшкодування пільг з оплати житлово-комунальних послуг за місцем реєстрації;

- враховуючи, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затвердженого перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження , особи, які переміщуються з цих територій можуть бути включені до ЄДАРП без надання довідки про зняття з обліку ЄДАРП;

- крім того, право приймати рішення щодо включення до Реєстру інформації про пільговиків за фактичним місцем проживання надано комісії органу місцевого самоврядування, який визначає її роботу, в т.ч. перелік документів, які повинні враховуватися комісією при прийнятті відповідних рішень.

До матеріалів справи не долучено письмові підтвердження, про те, що ОСОБА_1 в 2014 році звертався до УСЗН Миргородської міської ради з заявою про надання права використання пільг, як інваліду війни ІІ групи, на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання. Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг 04.11.2014 року, при цьому в заяві було зазначено, що він являється інвалідом II групи та вказано фактичне місце проживання (а.с.37). Таким чином позивач, як внутрішньо переміщена особа, повинен був включений органом соціального захисту до ЄДАРП за новим місцем проживання, без надання довідки про зняття з обліку ЄДАРП за попереднім місцем проживання, з моменту переміщення.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ст.64 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення, і докази правомірності прийнятого ним рішення.

Проте, скасування рішення комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 11.01.2017 року про призначення пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 за фактичною адресою проживання з дня звернення - 01.12.2016 року, призведе до порушення вже існуючих прав позивача.

Отже позовна вимога позивача про скасувати вищезазначеного рішення в частині призначення надання ОСОБА_1 пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня звернення - 01.12.2016 року, не підлягає до задоволення.

З урахуванням встановленого судом порушення відповідачем вимог чинного законодавства в частині не надання пільг позивачу з дня переміщення з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України зобов'язати відповідача розглянути питання надання пільги ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи, на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення - 04.11.2014 року із прийняттям рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Зважаючи на те, що позивач, як інвалід II групи звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст. 6-14,71, 94, 159-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.46. 64 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р.№3551-XII, Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради розглянути питання надання пільги ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи, на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення - 04.11.2014 року, та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок) гривень на спеціальний рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя С. В. Андрущенко-Луценко