Справа № 348/1249/17
Суддя: Гураш М.В.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1249/17

07 вересня 2017 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Гураша М.В.

секретаря: Шпитко М.І.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Жукова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні пенсії по інвалідності згідно ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії а також незарахування ОСОБА_5 до трудового стажу роботу у Малому підприємстві «Любисток» в період з 04.06.1995р. по 24.09.1999р..

В судовому засіданні представник позивача по справі ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними та зобов'язати вчинити дії.

Представник відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області Жукова О.О. позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції Українивипливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області та з 01.06.2000році отримує пенсію із зменшенням пенсійного віку як учаснику бойових дій, яка призначена йому на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При призначенні пенсії Надвірнянським обєднаним УПФ України Івано-Франківської області позивачу по справі ОСОБА_3 застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік в розмірі 1187,00 грн.. На підставі акту №210105 огляд у МСЕК 17.04.2007р. позивачу встановлено інвалідність 2-гої групи причина інвалідності: загальне захворювання. У зв'язку із встановленням йому інвалідності позивач по справі ОСОБА_303.05.2017р. звернувся до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області заяву про призначення йому пенсії по інвалідності згідно закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 рік при призначенні пенсії по інвалідності. Однак, листом Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №196/С-15 від 19.05.2017року позивачу по справі ОСОБА_3 повідомлено, що для переходу з одного виду пенсії на інший позивачу необхідно було надати заяву для перерахунку пенсії за віком. Так, як при розрахунку було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), що враховувався при призначенні попереднього виду пенсії. Виняток відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» становить перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, якщо після призначення пенсії по інвалідності особа пропрацювала не менше 24 календарних місяців страхового стажу після призначення пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід). В такому випадку застосовують середню заробітну плату за останні 3 календарні роки, як і за першого призначення. Підстав для застосування середньої заробітної плати по народному господарству за 2016 рік немає (а.с.7, 11, 12-13).

Дану відмову в перерахунку суд вважає протиправною з наступних підстав:

Застосування показника середньої заробітної плати при призначенні пенсії врегульовано статтею 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", раніше чинною редакцією якої, було передбачено врахування середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, особам, яким приймалося рішення про призначення пенсії з початку 2017 року пенсії обчислювалися із врахуванням усередненого показника заробітної плати за 2014-2016рік, який у 2017 році був встановлений в розмірі 4482 гривні 35 копійок.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ встановлено, що «переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами». Зокрема документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Позивач по справі ОСОБА_3 03.05.2017 року звернувся із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності згідно ст.. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто призначення пенсії на підставі інших норм закону, ніж призначена у нього попередня пенсія. З 01.06.2000 року позивач по справі ОСОБА_3 отримував пенсію, яка йому призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» як учаснику бойових дій, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсі,а пенсія по інвалідності внаслідок загального захворюванняза якою позивач у 2017році звернувся до відповідача, призначається відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Після призначення 01.06.2000 року позивачу по справі пенсії ОСОБА_3 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що підтверджується записами у його трудові книжці (а.с.8-10).

Отже, відповідач по справі при призначенні пенсії позивачу по справі ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст.40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зобов'язаний був застосувати усереднений показник заробітної плати за 2016 рік, який .

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015р. (справа №2-а/199/138/14).

Також, суд вважає неправомірною відмову у призначенні позивачу по справі ОСОБА_3 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Статтею 32 передбачено максимальний стаж роботи для призначення такого виду пенсії для інвалідів ІІ групи не менше 14 років.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2-гої групи, що підтверджується довідкою сер. МСЕ №210105 від 17.04.2007р. (а.с.7), причина інвалідності загальне захворювання та має достатній трудовий стаж 36 років, відповідно він маю право на пенсію по інвалідності.

Також судом встановлено, що позивачу по справі ОСОБА_3 при призначенні пенсії не було зараховано до трудового стажу роботу у Малому підприємстві «Любисток» в період з 04.06.1995р. по 24.09.1999р..

На заяву позивача від 03.05.2017р. до відповідача Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської областіпро зарахування вищевказаний період до його трудового стажу роботу у Малому підприємстві «Любисток» відповідачем листом №196/С-15 від 19.05.2017р. відмовлено позивачу зарахувати йому трудовий стаж роботи в МП «Любисок», оскільки за період з04.06.1995 року по 24.09.1999 рік підприємство не здійснювало нарахування збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. (а.с.11, 12-13).

Дані обставини не заперечуються представником відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

Суд, приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не враховано до страхового стажу роботи позивача в МП «Любисток» з 04.06.1995 року по 24.09.1999 рік, так як такий підтверджується записами у його трудовій книжці. Вимога Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про надання позивачем додаткових доказів є незаконною.

Суд, вважає неправомірною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу період роботи в МП «Любисток», оскільки згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Перелік документів які подаються до заяви про призначення пенсії за віком визначений у п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.7 Порядку № 22-1 документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, а у разі її відсутності чи відповідних записів у ній, підтвердження трудового стажу здійснюється згідно Порядку № 637, зокрема, шляхом надання уточнюючої довідки.

Відповідно до записів трудової книжки позивача ОСОБА_3 від 15.10.1962р. він на підставі наказу №1 від 02.11.1992р. був прийнятий на посаду директора МП «Любисток» на якій працював до 24.09.1999р. (а.с.8-10), однак відповідач відмовляється зарахувати його роботу у період з 04.06.1995р. по 24.09.1999р. до трудового стажу роботу в МП «Любисток», мотивуючи відмову тим, що МП «Любисток» у вищевказаний період не здійснювало нарахування збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Однак, згідно ст.. 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів» затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 10 червня 1994 р. N 5-5, Інструкції затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 6 вересня 1996 р. N 11-1, ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р. платниками зборів на пенсійне страхування є підприємства, установи та організації усіх форм власності, які також несуть відповідальність за своєчасну сплату страхових внесків. Сама, застрахована особа не сплачує зборів та не несе відповідальності за несвоєчасну сплату страхових внесків підприємством, на якому вона працювала.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою суду від 07.09.2017 року адміністративний позов ОСОБА_6 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у зарахуванні до його загального трудового стажу роботу у МП «Любисток» в період з 04.06.1995р.по 24.09.1999рік залишено без розгляду за період з 01.06.2000 року по 14.01.2017 року.

Таким чином, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову позивача по справі ОСОБА_3.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163,167,186,254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_5 - задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні пенсії по інвалідності згідно ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Зобов?язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити та перерахувати ОСОБА_5 з 15.05.2017 рокупенсію по інвалідності згідно ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (встановлений у 2017 році в розмірі 4482,35 грн.) згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також виплатити йому недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо не зарахування ОСОБА_5 до трудового стажу роботу у Малому підприємстві «Любисток» в період з 04.06.1995р. по 24.09.1999р.;

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати з 15.01.2017р. до трудового стажу ОСОБА_5 роботу у Малому підприємстві «Любисток» в період з 04.06.1995р. по 24.09.1999р. на посаді директор та перерахувати, виплатити недоплачені мені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

В решті вимог позову ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Гураш М.В.

Повний текст постанови виготовлено 11.09.2017 року.