Справа № 803/879/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 803/879/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Слюсара Е.В., Грушецького І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення від 10 березня 2017 року №22/07010 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій з порушенням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на підставі акту перевірки від 31 січня 2017 року, яким встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог абзацу другого частини першої статті 19, частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (із змінами та доповненнями), 10 березня 2017 року прийнято рішення №22/07010 про повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 11 408 грн 04 коп. та застосування фінансових санкцій в розмірі 5 704 грн 02 коп.

Позивач вважає, що рішення від 10 березня 2017 року №22/07010 є незаконним та необґрунтованим, оскільки порушень законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування підприємцем ОСОБА_1 не допущено, виплату допомоги по вагітності і пологах громадянці ОСОБА_4 здійснено відповідно до вимог закону.

Відповідач в поданому письмовому запереченні від 21 серпня 2017 року №439 пред'явленні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що на момент настання страхового випаду по вагітності та пологах 02 лютого 2016 року ОСОБА_4 не знаходилась у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, і відповідно не була застрахованою особою і не мала права на отримання матеріального забезпечення по вагітності та пологах, передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Посилається на правомірність висновків, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржуване рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для визнання його протиправним та скасування немає. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позову не визнали з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 25 січня 2017 року по 31 січня 2017 року Луцькою міською виконавчою дирекцією Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань правильності використання та своєчасності повернення страхових коштів на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності, за період з 02 лютого 2016 року по 30 вересня 2016 року, за результатами якої складено акт від 31 січня 2017 року.

Перевіркою встановлено, що допомога по вагітності та пологах в 2016 році призначена незастрахованій особі, а саме, страховий випадок стався 02 лютого 2016 року, а відповідно до даних Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області ОСОБА_4 прийнята на роботу 11 лютого 2016 року (дата подання повідомлення про прийняття на роботу - 10 лютого 2016 року), що є порушенням абзацу другого частини першої статті 19, частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим неправомірно витрачена сума страхових коштів в розмірі 11 408 грн 04 коп. (в тому числі по коштах минулих років 11 408 грн 04 коп.), зокрема, по вагітності та пологах - 11 408 грн 04 коп.

Розглянувши матеріали перевірки директором Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_5 прийнято рішення від 10 березня 2017 року №22/07010 про повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 11 408 грн 04 коп. та застосування фінансових санкцій в розмірі 5 704 грн 02 коп.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по вагітності та пологах.

Відповідно до частини першої статті 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1 - 4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 відповідно до наказу від 29 січня 2016 року №1 була прийнята на роботу підприємцем ОСОБА_1

Дана обставина підтверджується також листом Головного управління ДФС у Волинській області з якого вбачається, що підприємець ОСОБА_1 подав до податкового органу 06 лютого 2016 року повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу з 01 лютого 2016 року.

Частиною третьою статті 24 Кодексу законів про працю передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто до початку роботи працівника повідомлення про його прийняття на роботу має бути подане до територіального органу Державної фіскальної служби України в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17 червня 2015 року №413.

Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, суд дійшов висновку, що на момент настання страхового випадку по вагітності та пологах 02 лютого 2016 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з страхувальником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і відповідно була застрахованою особою та мала право на отримання матеріального забезпечення по вагітності та пологах, передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно притягнуто позивача до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого абзацом другим частини першої статті 19, частиною першою статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тому рішення від 10 березня 2017 року №22/07010 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій з порушенням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10 березня 2017 року №22/07010 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій з порушенням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43018, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6) 640 (шістсот сорок) гривень понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 11 вересня 2017 року.