Справа № 812/1010/17
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1010/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування вимог Позивач зазначив, що з 09.07.2012 по 15.12.2015 працювала в Державній інспекції сільського господарства в Луганській області на посаді:

- з 09.07.2012 по 01.09.2014 - головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель;

- з 01.09.2014 по 01.04.2015 - головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель Управління з контролю за використанням та охороною земель;

- з 01.04.2015 по 15.12.2015 - провідного фахівця відділу планування, аналізу звітності Управління з контролю за використанням і охороною земель.

15.12.2015 позивач звільнена з Державної інспекції сільського господарства в Луганській області у зв'язку з ліквідацією.

При звільненні позивачу не було виплачено Державною інспекцією сільського господарства в Луганській області всіх сум, що належать їй за трудовим законодавством. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), отриманих позивачем від Пенсійного фонду України, відповідачем не нараховувалась заробітна плата позивачу з лютого 2015 року. Також позивачу не була нарахована вихідна допомога у зв'язку з припиненням трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним просила стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Луганській області заборгованість по заробітній платі в сумі 36899,31 грн., компенсацію за невикористану відпустку 3 538,29 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65205,63 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 10375,62 грн., вихідної допомоги у розмірі 3538,32 грн., всього 119 557,17 грн.

У судове засідання позивач та його представник, не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи на підставі поданих письмових доказів.

Представник відповідача до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 09.07.2012 по 15.12.2015 працювала на різних посадах в Державній інспекції сільського господарства в Луганській області з 09.07.2012 по 15.12.2015, мала статус державного службовця з присвоєнням 11 рангу державного службовця (а.с. 12).

Листом від 21.04.2016 №02-37/271 Головне управління Держпраці у Луганській області повідомило позивача, що за інформацією, наданою державною інспекцією сільського господарства в Луганській області, заборгованість станом на 31.03.2016 за даними бухгалтерського обліку відсутня. Провести нарахування компесаційних виплат (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога) на момент звільнення у підприємства не було можливості у зв'язку з відсутністю особових справ та первинних документів бухгалтерського обліку (а.с.15)

З форми ОК-5 "Індівідуальні відомості про застраховану особу" ОСОБА_1, номер облікової картки НОМЕР_1, встановлено, що в останнє було нараховано заробітну плату, яка враховується при нарахуванні пенсії, у січні 2015 року у сумі 1502,69 грн. (а.с.16-17), що також підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманних податків (а.с. 43).

16.08.2016 позивачем було направлено лист до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області щодо надання копій документів (а.с. 14). Відповідь на вказаний лист суду не надано.

Позивачем було направлено лист керівнику Державної інспекції сільського господарства України від 06.07.2017 (а.с. 41). Відповідь на вказаний лист суду не надано.

Вирішуючи спірне питання суд врахував наступне.

Абзацом восьмим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10 вересня 2014 року №442, із врахуванням змін, внесених згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1087, від 22.07.2016 року №482, від 28.12.2016 року №1018, від 28.12.2016 року №1051 (далі Постанова №442), постановлено ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції на інші органи виконавчої влади.

Згідно пунктам 5, 6 Постанови № 442 права та обов'язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.

Центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.

Постановою Кабінету Міністрів "Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" від 30 червня 2015 року № 447 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, у тому числі Державну інспекцію сільського господарства в Луганській області.

Одночасно установлено, що територіальні органи, які ліквідуються, продовжують виконання своїх функцій і повноважень до їх передачі відповідним органам виконавчої влади.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 31.07.2017 Державна інспекція сільського господарства в Луганській області знаходиться в стані припинення (а.с.26-28).

Таким чином, Державна інспекція сільського господарства в Луганській області на день розгляду справи не ліквідовано, а тому є належним відповідачем у справі.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці врегульовані Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108 (далі - Закон №108).

Згідно ч.1 ст.21 Закону №108 працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.110 КЗпП України та ст.30 Закону №108 при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно ст.31 Закону №108 відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону №108).

Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.63 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

При цьому, відповідно до ч.4 цієї ж статті за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050 (далі - Закон №2050) визначена відповідальність підприємств, установ і організації всіх форм власності та господарювання у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст.2 Закону №2050 під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно ст.3 Закону №2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.6 Закону №2050 компенсацію виплачують за рахунок, зокрема, коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723, який був чинний під час проходження позивачем державної служби з 09.07.2012 по 15.12.2015 (а.с.12), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням зазначених законодавчих норм, які регулюють питання оплати праці державного службовця, стягнення заборгованості виплат при звільненні (компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, вихідної допомоги при звільненні), з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 812/1010/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області про заборгованості по заробітній платі, зобов'язано Державну інспекцію сільського господарства у разі невизнання адміністративного позову у строк до 28 липня 2017 року подати письмові заперечення проти позову та докази, якими вони обґрунтовуються, або заяву про визнання адміністративного позову. також зазначеною ухвалою було зобов'язано відповідача надати установчі документи, особову справу ОСОБА_1 (а.с. 1).

20 липня 2017 року Луганським окружним адміністративним судом на адресу відповідача, а саме: 93404, Луганська область, м Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 32-А/315, було надіслано копію вищезазначеної ухвали (а.с. 23).

28 липня 2017 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду повернувся конверт з ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року про відкриття провадження по справі, який направлявся на адресу відповідача, із причиною повернення "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 24).

01 серпня 2017 року Луганським окружним адміністративним судом було повторно направлено копію ухвали від 18 липня 2017 року про відкриття провадження по справі. Проте, 04 серпня 2017 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду від відповідача повернувся конверт із зазначеною ухвалою з причиною повернення "вибули" (а.с. 38).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна інспекція сільського господарства в Луганській області знаходиться в стані припинення, юридична адреса не змінювалась (а.с. 26-28).

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, є обов'язковість рішень суду.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною першої статті 268 КАС України передбачено, що до осіб, які протиправно перешкоджають здійснення адміністративного судочинства, судом застосовуються заходи процесуального примусу встановлені цим Кодексом.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 КАС України, одним із таких заходів, є тимчасове вилучення доказів для дослідження судом.

Згідно частини першої статті 271 КАС України, у разі неподання без поважних причин письмових чи речових доказів, що витребувані судом, та неповідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів для дослідження судом. В ухвалі про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом зазначаються: ім'я (найменування) особи, в якої знаходиться доказ, її місце проживання (перебування, знаходження), назва або опис письмового чи речового доказу, підстави проведення його тимчасового вилучення, кому доручається вилучення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року було доручено Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити тимчасове вилучення документів у Державної інспекції сільського господарства Луганської області (а.с. 50,51).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 19.08.2017 ВП № 54538252 відкрито виконавче провадження про тимчасове вилучення доказів у Державної інспекції сільського господарства Луганської області (а.с. 61).

Згідно акту старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 04.09.2017, під час проведення виконавчих дій за адресою 93404, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32-А, офіс 315 встановлено, що Державна інспекція сільського господарства в Луганській області за вищевказаною адресою відсутня. Інше місцезнаходження Державної інспекції сільського господарства встановити не виявилося можливим (а.с. 65).

Враховуючи вищенаведене судом вжито всіх можливих заходів щодо витребування доказів для повного та всебічного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд зазначає, що з інформації наданої позивачем від Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 27.04.2017 № 2829/10/08-22-08-32/2050, вбачається, що у період лютий - грудень 2015 року позивачу не нараховувалась заробітна плата, з якої відраховуються обов'язкові податки та збори.

Але, для вирішення питання щодо стягнення заборгованості з заробітної плати позивачу за період лютий-грудень 2015 року, необхідно встановити розмір посадового окладу, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Також для вирішення питання щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку за період з червня 2014 року по день звільнення, необхідно встановити кількість днів невикористаної відпустки.

Наявних в матеріалах справи доказів не достатньо для вирішення спору щодо розміру заробітної плати позивача у період з лютого по грудень 2015 року, щодо якої позивачем заявлено вимогу про стягнення. Крім того, нарахування заробітної плати є дискреційною функцією роботодавця - Державної інспекції сільського господарства в Луганській області.

Посилання позивача на застосування постанови КМУ "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), як на підставу для розрахунку заборгованості з заробітної плати позивачу за період з лютого 2015 року по день звільнення, є незмістовним, оскільки даною постановою затверджено порядок обчислення заробітної плати при наданні працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; надання працівникам творчої відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов'язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п. 1 Порядку №100).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що застосування норм постанови КМУ "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 не передбачено при нарахування заробітної плати, а тім більше заборгованості по заробітній платі.

Нарахування компенсації при несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні, виплата вихідної допомоги залежать від розміру заробітної плати, яка, з урахуванням вимог Порядку №100, повинна бути нарахована позивачу, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, серед яких по 11 місяцям є спір про розмір заробітної плати.

Розмір компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати також на пряму залежить від розміру не виплаченої позивачеві заробітної плати за період з лютого по грудень 2015 року.

Оскільки сторонами по справі не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Також суд наголошує, що у разі отримання позивачем доказів, на підставі яких можливо встановити розмір належної позивачу сум заробітної плати, з урахуванням вимог ст.233 КЗпП України, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 143, 158, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області про заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя О.В. Ірметова