Справа № 465/322/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5368/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова на постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про зобовязання відповідача провести розрахунок і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з порушенням строків виплати частини пенсіївперіод злипня 2016 року по грудень 2016 року включно, та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач та його представник 23.01.2017року звернулися до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про зобовязання відповідача провести розрахунок і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з порушенням строків виплати частини пенсії в період з липня 2016 року по грудень 2016 року включно, та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що з 05.07.13 року позивачу призначено пенсію, як інваліду 3 групи загального захворювання, а з 11.06.2014 року - як інваліду 2 групи загального захворювання. 15.07.2016 року позивач, звернувся до відповідача із заявою про перерахування та виплати різниці пенсії з 05.07.2013 року, як інваліду третьої групи, а з 11.06.2014 року як інваліду другої групи загального захворювання у відповідності до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.07.2016 року , виданої Львівською виправною колонією № 48. 20.07.2016 року, на вимогу відповідача подано заяву про перерахунок пенсії у відповідності до додатку № 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України " Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відповідача від 27.07.2016 року № 125/03-11 відмовлено у перерахунку пенсії із покликанням на відсутність підстав для такого перерахунку, у звязку із відсутністю у рішеннях судів будь - яких зобовязань щодо органів Пенсійного Фонду України.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2016 року, що набрала законної сили 10.10.2016 року, зобовязано відповідача перерахувати та виплатити різницю пенсії позивачу з 05.07.2013 року , як інваліду третьої групи, а з 11.06.2014 року, як інваліду другої групи загального захворювання відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.07.2016 року № 2968 виданої Львівською виправною колонією № 48. Однак, відповідачем відмовлено в розрахунку та виплаті компенсації втраченої пенсії, у звязку із чим він змушений звернутися до суду.

Оскаржуваною постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2017 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що покликаються на Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, який застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів і виплати грошових доходів, в тому числі і з вини власника або уповноваженого ним органу, а також у випадку затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період , починаючи з 01.01.2001 року.

Звертає увагу суду, що на виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2016 року по справі № 465/4689/16-а управлінням пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова здійснено перерахунок та виплату різниці пенсії ОСОБА_1 , а відтак у звязку із відсутністю затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року, немає підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням їх виплати. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Порядок виплати компенсації визначений постановою КМ України №159 від 21.02.2004 року "Про затвердження Положення Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати». Пунктом 2 даного Порядку встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати основною умовою для виплати компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальних виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі,в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009, Конституційний Суд України зазначив про те, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Як вбачається із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00).

Крім того, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Франківському р-ні м. Львова. З 05.07.2013 року йому призначена пенсія, як інваліду 3 групи загального захворювання, а з 11.06.2014р.- як інваліду 2 групи загального захворювання.

15.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахування та виплати різниці пенсії з 05.07.2013 року, як інваліду третьої групи, а з 11.06.2014 року як інваліду другої групи загального захворювання у відповідності до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.07.2016 року виданої Львівською виправною колонією № 48.

20.07.2016 року, на вимогу відповідача подано заяву про перерахунок пенсії у відповідності до додатку № 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України " Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Рішенням відповідача від 27.07.2016 року № 125/03-11 відмовлено у перерахунку пенсії із покликанням на відсутність підстав для такого перерахунку у звязку із відсутністю у рішеннях судів будь - яких зобовязань щодо органів Пенсійного Фонду України.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2016 року, що набрала законної сили 10.10.2016 року зобовязано відповідача перерахувати та виплатити різницю пенсії позивачу з 05.07.2013 року , як інваліду третьої групи, а з 11.06.2014 року, як інваліду другої групи загального захворювання відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.07.2016 року № 2968 виданою Львівською виправною колонією № 48.

Судом встановлено,що вказана постанова суду виконана відповідачем в повному обсязі у грудні 2016 року,однак компенсація втраченої пенсії не нарахована та не виплачена.

Як вбачається з ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії не отримані з вини органу , що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів,нарахованих громадянам за період ,починаючи з 01.01.2001р

Порядок виплати компенсації визначений постановою КМ України №159 від 21.02.2004 року "Про затвердження Положення Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати». Пунктом 2 даного Порядку встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати основною умовою для виплати компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальних виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12 та колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дії чи бездіяльності і скасувати або визнати не чинним рішення чи окремі його положення із зазначення способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 267 цього Кодексу встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або у разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Згідно інформаційного листа Вищого Адміністративного Суду України від 09.01.2013 року № 28/12/13-13 визначено, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд відмовляє у задоволенні такої заяви.

Позивач просить встановити такий контроль за виконанням винесеного судом рішення і суд приходить до висновку про необхідність встановлення контролю шляхом надання відповідачу строку терміном один місяць зчасу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом, подати звіт про виконання вказаної постанови.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2017 року у справі № 465/322/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4