Справа № 819/1268/17
Суддя: Данилевич Надія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1268/17

06 вересня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі судового засідання Канюки Н.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Оленяка В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Микулинецька селищна рада, про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Микулинецька селищна рада, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, викладене у формі листа від 03 липня 2017 року 9-3461/0-1931/6-17.

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_3 зареєстровану у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області 2 лютого 2017 року за №М-918/0/5-17 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області та прийняти відповідне законне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2017 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Рішенням від 03 липня 2017 року №9-3461/0-1931/6-17 щодо розгляду клопотання про прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області до узгодження ОСОБА_3 даного питання з Микулинецькою селищною радою. Підставою для прийняття такого рішення зазначено ненадходження відповідного погодження Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області. А також у зв'язку з набуттям чинності підзаконного нормативного акту - «Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», що затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року №413.

Позивач вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оформлене листом від 03 липня 2017 року №9-3461/0-1931/6-17, є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, вказавши, що під час розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області на адресу органу місцевого самоврядування було направлено клопотання про висловлення пропозицій щодо можливості прийняття наказу по даному питанню. Проте, відповідне погодження Микулинецької селищної ради на адресу відповідача не надходило. З огляду на відсутність пропозицій від органу місцевого самоврядування щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення землевпорядної документації на бажану земельну ділянку, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області утрималося від прийняття рішення про задоволення заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки

Також представник відповідача зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №413 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, відповідно до якої Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні, зокрема, щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі, на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок.

Таким чином позиція ГУ Держгеокадастру викладена в листі від 03 липня 2017 року №9-3461/0-1931/6-17 в повній мірі відповідає вимогам постанови постановою Кабінету Міністрів України №413 від 07 червня 2017 року, оскільки земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, відсутня у переліку земельних ділянок оприлюднених на офіційному веб-сайті Головного управління.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином третьої особи про наявність судової справи з її участю та можливість реалізації нию права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Суд встановив, що 02.02.2017 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.

До заяви, зокрема, додано копію паспорта, копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера, викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки, звіт про наявність земель та розподілу їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності, копію посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій, копію довідки про участь в антитерористичній операції.

Листом від 28.02.2017 М-918/0-223/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області утрималось від надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки.

Підставою для прийняття даного рішення зазначено ненадходження відповідного погодження Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року по справі №819/398/17 позов задоволено частково, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області розглянути заяву ОСОБА_3, зареєстровану у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області 2 лютого 2017 року за №М-918/0/5-17.

Рішенням викладеним у формі листа від 03 липня 2017 року №9-3461/0-1931/6-17 щодо розгляду клопотання про прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області до узгодження ОСОБА_3 даного питання з Микулинецькою селищною радою.

Підставою для прийняття такого рішення зазначено ненадходження відповідного погодження Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області. А також у зв'язку з набуттям чинності нормативного акту - «Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», що затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року №413.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для ведення особистого селянського господарства.

В розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, разом з тим двічі отримав відповідь про необхідність вчинення додаткових дій, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При дослідженні в судовому засіданні оскаржуваного рішення відповідача від 03 липня 2017 року №9-3461/0-1931/6-17 встановлено, що в ньому відсутні посилання на підстави передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Посилання відповідача у спірному рішенні на постанову Кабінету Міністрів України "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 07 червня 2017 року №413, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є необґрунтованим, оскільки вказана постанова набрала чинності лише 17 червня 2017 року (опублікування "Урядовий кур'єр" 2017, №111 від 17 червня 2017 року).

Тобто на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою постанова КМУ від 07 червня 2017 року №413 не набула чинності.

Суб'єкт владних повноважень при розгляді такого клопотання повинен був застосовувати нормативно-правові акти, чинні на момент звернення особи до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, а не на момент прийняття рішення та надання відповіді.

Такий спосіб відповідача щодо застосування положень нормативно-правового акту суперечить встановленим нормам законодавства, оскільки згідно рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, правові відносини між позивачем та відповідачем щодо отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою виникли до набрання чинності постановою КМУ від 07 червня 2017 року №413, а тому до даних правовідносин вказана постанова застосовуватися не може.

Окрім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що затверджена постановою №413 "Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" - це алгоритм дій уряду в майбутньому у цій сфері, а тому вона не містить правових норм для врегулювання цих відносин. Більш того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів".

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження, разом з тим, зазначає, що постанова від 07 червня 2017 року №413 не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийнята відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок, а лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Крім того, відповідно до вимог статті 6 Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

Так, відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимог даної статті, відповідача не довів та не обґрунтував суду правомірність прийнятого відносно позивача оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 03 липня 2017 року 9-3461/0-1931/6-17 є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, викладене у формі листа від 03 липня 2017 року 9-3461/0-1931/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_3 зареєстровану у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області 2 лютого 2017 року за №М-918/0/5-17 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Стягнути на користь ОСОБА_3 640 грн (шістсот сорок гривень) понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.