Справа № 496/1193/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 р. Справа № 496/1193/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Горяєв І.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення УПФ України в Біляївському районі Одеської області від 23 грудня 2016 року №100 щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ; зобов'язання Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (УПФ України в Біляївському районі Одеської області) провести коригування витрат, крім посадового окладу, доплати за ранг та вислугу років, зазначених у довідках виконкому Біляївської міської ради від 01 грудня 2016 року №33, №34 та провести перерахунок пенсії відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії», п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ чинних до 01 жовтня 2011 року в розмірі 84% отриманої після коригування заробітної плати посадової особи місцевого самоврядування, починаючи з 25 лютого 2016 року, виплатити різницю між перерахованим та виплаченим розмірами пенсій та виплачувати в подальшому перерахований розмір пенсії.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення УПФ України в Біляївському районі Одеської області від 23 грудня 2016 року №100 про відмову в призначенні пенсії відповідно до п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ. Зобов`язано Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (УПФ України в Біляївському районі Одеської області) провести коригування витрат, крім посадового окладу, доплати за ранг та вислугу років, зазначених у довідках виконкому Біляївської міської ради від 01 грудня 2016 року №33-№34 та провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії», п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ чинних до 01 жовтня 2011 року в розмірі 84% отриманої після коригування заробітної плати посадової особи місцевого самоврядування, починаючи з 25 лютого 2016 року, виплатити різницю між перерахованим та виплаченим розмірами пенсій та виплачувати в подальшому перерахований розмір пенсії.

В апеляційній скарзі Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі ставиться питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 21 липня 1997 року працювала в Майорівській сільській раді на посаді секретаря виконкому, з 19 квітня 1998 року обрана секретарем сільської ради, а з 26 липня 2005 року тричі обиралась головою села і працювала по 05 листопада 2015 року, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18 червня 1979 року.

У зв'язку з об'єднанням територіальних громад село Майори ввійшло до складу Біляївської територіальної громади, а ОСОБА_3 було призначено виконуючою обов'язки старости села Майори та селища Повстанське, де вона працювала з 06 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року.

З 25 липня 2015 року позивачці призначено пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому позивачка продовжувала працювати на посаді сільського голови.

25 лютого 2016 року позивачка надала до управління Пенсійного фонду заяву про виплату пенсії та довідку №33 від 01 грудня 2016 року, видану виконкомом Біляївської міської ради про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, довідку №34 від 01 грудня 2016 року про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак, Рішенням УПФ України в Біляївському районі Одеської області №100 від 23 грудня 2016 року позивачці було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок призначеної їй пенсії державного службовця за останнім місцем роботи на державній службі, а відмова відповідача у здійсненні таких перерахунків та виплат пенсії в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною, у зв'язку з чим права позивачки порушені та підлягають судовому захисту.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до де яких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» (який набрав чинності 01 квітня 2015 року) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» позивачка звернулася після встановленого вищевказаним Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» терміну, який надавався для прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних. Такого закону прийнято не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка звернулася до відповідача з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» коли набув чинності Закон України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закон України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року).

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року, в редакції на час звернення з заявою) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідноїпосади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 цих Положень для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Враховуючи те, що положеннями п. 10 та п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) визначено право на призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року) виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Крім того, п.11 ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад та посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на момент призначення пенсії за віком була посадовою особою місцевого самоврядування, а тому Закон України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) на неї не поширюється, також її посада не входить до переліку посад державних службовців, на яких поширює свою дію ст. 37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року), яка регулює порядок призначення пенсій державних службовців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачці у задоволенні її заяви щодо переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення №100 від 23 грудня 2016 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести нарахування у розмірі 84% заробітної плати, відповідно до стажу її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування та до розміру заробітку для обчислення пенсії включити всі виплати, на які нараховано єдиний внесок (страхові внески) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а саме: усі суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, премії, надбавок за високі досягнення у праці, колегія суддів зазначає, що вона є пов'язаною з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення №100 від 23 грудня 2016 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому також не підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій пенсійного забезпечення державних службовців, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, у зв'язку з чим, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук