Справа № 815/2558/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2558/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Джабурії О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелект-Восток» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелект-Восток» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 28766,67 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 126,61 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що в порушення ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, та прийняти нову постанову, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що результатом працевлаштування є укладання трудового договору між працівником-інвалідом та власником або уповноваженим ним органом, тому безпосереднє працевлаштування здійснює саме власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та господарювання.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.8 ст.69 ГК України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема, інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно ст.20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи й організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч.3 ст.18 Закону, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до поданого звіту форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік та виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача 15 чол., ТОВ «Інтелект-Восток» повинно було створити 1 робоче місце та працевлаштувати на ньому інвалідів, однак у відповідача протягом 2016 року середньооблікова чисельність працевлаштованих інвалідів склала 0 чол.

Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на підставі даних звіту форми №10-ПІ, поданого ТОВ «Інтелект-Восток», було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, в розмірі 28766,67 грн. та нараховано пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 126,61 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з підприємства адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів їх сплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду та вважає, що такий обов'язок покладається на органи працевлаштування. Однак, обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає лише після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів, інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів. При відсутності такої інформації, органи працевлаштування не можуть скористатися своїми правами.

Частиною 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, зокрема, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Звітність, яка містить інформацію про попит на робочу силу (вакансії), подається у Формі №3-ПН, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інтелект-Восток» подавало до територіального органу Державної служби зайнятості звітність форми 3-ПН протягом 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаних звітів.

Тобто, відповідачем вживалися заходи, передбачені законодавством, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, проте вказані дії не призвели до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2016 рік з незалежних від нього причин.

При цьому, позивачем не надано доказів щодо порушення підприємством зобов'язань, передбачених частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Оскільки роботодавець - ТОВ «Інтелект-Восток», вжив усіх необхідних заходів для недопущення правопорушення, то застосування адміністративно-господарських санкцій до нього за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів є незаконним, через що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 183-2 ч.10, 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Джабурія О.В.

Шляхтицький О.І.