Справа № 812/603/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року справа №812/603/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі № 812/603/17 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24 квітня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Первомайськвугілля», в якому просив стягнути з Державного підприємства «Первомайськвугілля» (93292, Луганська обл., Попаснянський район, м. Гірське, вул. Куйбишева, 21, ), на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, 93003, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Слов'янська, 28) адміністративно-господарську санкцію за 2016 рік у сумі 5239983, 20 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 19 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 року у розмірі 6287, 97 грн., разом 5246271, 17 грн. на розрахунковий рахунок 0259 в ГУДКСУ у Луганській області, МФО 804013, код ОКПО 37928777, код доходу 50070000 (а.с. 3-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі № 812/603/17 у задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нормами чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів на відповідача покладено обов'язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Работодавець не звільняється від обов'язку сплачувати штрафні санкції до відділення Фонду на підставі ст. 20 Закону, оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

Також, нормами статей 19-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті і забезпечують працевлаштування інвалідів у рахунок нормативу робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, обчислення суми яких проводиться роботодавцем самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів.

На Державному підприємстві «Первомайськвугілля» відповідно до пред'явленого Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю складає 80 осіб.

Позивач звертає увагу суду, що підприємством повністю проігноровано норму статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка передбачає можливість відповідача на самостійне здійснення працевлаштування осіб даної категорії. Таким чином, підприємство не виконало усіх можливих заходів, не здійснило самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування, не зверталось до центрів зайнятості з замовленням на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями.

З огляду на наведене, апелянт вважає, що цілком об'єктивним є висновок щодо вини підприємства у невиконанні вимог чинного законодавства щодо додержання встановленого нормативу та створення робочих місць для інвалідів, що є порушенням відповідачем правил здійснення господарської діяльності, та, як слідство, - стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені.

01 вересня 2017 року до суду надійшла заява від Державного підприємства «Первомайськвугілля» про розгляд апеляційної скарги в його відсутність.

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, надані заперечення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Державне підприємство Первомайськвугілля (ідентифікаційний код 32320594, місцезнаходження: 93292, Луганська область, Попаснянський район, м. Гірське, вул. Куйбишева, буд. 21) є юридичною особою, зареєстрованою 31.03.2003, 27.07.2004 за № 0000004 Попаснянською районною Державною адміністрацією Луганської області, має відокремлені підрозділи, також зареєстрований у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 06.03.2012 за № 44/121/1 (т. 1 а.с. 12, 24-38, 60-61).

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний номер 13396264) зареєстроване юридичною особою 24.12.1991, є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів і діє на підставі Положення про Луганське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (т. 1 а.с. 6-11).

14.02.2017 року Державним підприємством «Первомайськвугілля» подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2016 році становила 4834 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства України встановлена інвалідність - 113 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII - 193 особи (т. 1 а.с. 13, 66).

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2016 році, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій складає 5239983, 20 грн., сума пені - 6287, 97 грн. Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 80 робочих місць (т. 1 а.с. 18).

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі та визначено коло нормативно-правових актів, що регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до пунктів першого та п'ятого Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджене Наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 року № 129) Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України.

Фонд відповідно до покладених на нього завдань: координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: зокрема, збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом.

За змістом статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-12 (надалі - Закон України № 875), саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Стаття 19 Закону № 875 встановлює для підприємств (об'єднань), установ і організацій (далі - підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону № 875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивач ніяким чином не підтвердив наявність підстав для застосування до Державного підприємства «Первомайськвугілля» адміністративно-господарських санкцій та пені за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Частина 4 статті 20 Закону № 875 передбачає, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до Державного підприємства «Первомайськвугілля» адміністративно-господарських санкцій з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач та його відокремлені підрозділи протягом 2016 року у відповідності до вимог Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 подавав до Попаснянського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН, в яких зазначав про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів (т. 1 а.с. 80-247, т. 2 а.с. 1-235, т. 3 а.с. 2-37).

З інформації, зазначеної в листі Попаснянського районного центру зайнятості від 05.05.2017 №24-06/505, вбачається, що Державне підприємство «Первомайськвугілля» протягом 2016 року щомісячно надавало звіти за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії») до Попаснянського районного центру зайнятості. Також протягом 2016 року за сприянням Попаснянського районного центру зайнятості були працевлаштовані 4 особи з інвалідністю. Відмов підприємства у працевлаштуванні не було. ДП «Первомайськвугілля» приймало участь у ярмарку вакансій для інвалідів у листопаді 2016 року (т. 1 а.с. 15, т. 3 а.с. 1, 2-37).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем у 2016 році було прийнято інвалідів, а саме 30.09.2016 року відповідно до наказу Відокремленого підрозділу Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» № 983-к/тр прийнято ОСОБА_2 інваліда 3 групи з дитинства по зору, що підтверджується інформацією зазначеною у пенсійному посвідченні № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 з терміном дії довічно, на посаду вихователя дитячого садка «Родничок» (т. 1 а.с. 70,71). 25.10.2016 року наказом Відокремленого підрозділу Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» № 1094-к/тр прийнято ОСОБА_3 інваліда другої групи строком до 01.03.2017 року, що підтверджується інформацією в довідці МСЕК серії 10ААВ № 409934, на посаду учня опалювача дитячого садка «Родничок» (т. 1 а.с. 72,73). 19.12.2016 року відповідно до наказу Відокремленого підрозділу Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» від 19.12.2016 року № 1345-к/тр прийнято ОСОБА_4 - інваліда третьої групи (безстроково), що підтверджується інформацією в довідці МСЕК серії 10ААВ № 097464, на посаду машиніста підземних установок 3 розряду (т.1 а.с.74,75). 08.09.2016 року наказом Відокремленого підрозділу Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» 872-к/тр прийнято ОСОБА_5 - інваліда третьої групи (безстроково), що підтверджується інформацією в довідці МСЕК серії 10ААА № 755038, на посаду охоронника (т. 1 а.с. 76,77). Наказом Відокремленого підрозділу «Спецуправління» ДП «Первомайськвугілля» 11.03.2016 року № 20-к прийнято ОСОБА_6 інваліда третьої групи (безстроково), що підтверджується інформацією в довідці МСЕК серії 10ААА №504330, на посаду начальника дільниці з очищення шахтних вод (т. 1 а.с.78,79).

З урахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідачем повністю виконано покладений на нього обов'язок по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про створення таких робочих місць, а тому відсутня вина відповідача як підстава для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 28 січня 2014 року, 11 лютого 2014 року, 6 квітня 2016 року.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує даний висновок при розгляді даної справи.

Доводи представника позивача про те, що відповідач скористався лише найпростішим варіантом з численних передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю це подання до центру зайнятості звітної форми 3-ПН, є безпідставні і спростовуються переліченими вище доказами по справі.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені розбіжності у наданих відомостях Попаснянською ДПІ ГУ ДФС у Луганській області про середньооблікову кількість працівників у тому числі осіб з інвалідністю та даних звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік форма №10-ПІ, жодним чином не впливає на встановлення правопорушення підприємства у сфері господарювання з приводу не створення кількості місць для працевлаштування інвалідів, оскільки деякі особи з інвалідністю дійсно не отримували протягом 2016 року дохід через відсутність на роботі у зв'язку з проведенням АТО на території розташування підприємства. Такі працівники не можуть бути звільнені за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі «прогул». Крім того, деякі працівники переоформлювали інвалідність та несвоєчасно надавали довідки про інвалідність, що також вплинуло на показник нарахування єдиного внеску, оскільки таке нарахування здійснюється з дати встановлення групи інвалідності, але не раніше одержання завіреної копії довідки до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії. У самому ж звіті за формою 10-ПІ зазначається середньооблікова кількість штатних працівників за повний рік. Також деякими відокремленими підрозділами підприємства дійсно були допущені арифметичні помилки при визначені середньооблікової кількості штатних працівників При цьому, діюче законодавство не передбачає ані права, ані обов'язку підприємства на подачу уточнюючого звіту, у разі допущення арифметичних помилок.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідач не здійснив замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю, є також безпідставними, оскільки, як вбачається з поданих відповідачем інформаційних звітів форма №3-ПН, були заявлені серед іншого і професії, які не потребують професійного навчання або спеціальної підготовки, а саме: прибиральник території, охоронник, сторож, підсобний робітник, вантажник. Однак, бажаючих зайняти ці місця серед інвалідів не виявилось. Крім того, підприємство не зобов'язано замовляти професійне навчання або підготовку у центрі зайнятості для працевлаштування інвалідів, оскільки це не є його обов'язком, а є його правом, відповідальність за невикористання цього права законодавчо не встановлена.

Колегія суддів вважає, що якщо роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення правопорушення, а тому суд першої інстанції правомірно визнав незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовив у задоволенні позову.

Суд враховує, що працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. Вказані вимоги відповідачем виконані в повному обсязі. Суду не надано доказів, що органами працевлаштування спрямовувались інваліди до роботодавця (відповідача), але їм було відмовлено в працевлаштуванні.

Крім того, в силу статті 5 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда.

Таким чином, чинне законодавство України пов'язує виконання підприємствами, організаціями зобов'язань щодо працевлаштування інвалідів саме з наявністю рекомендацій медико-соціальної експертизи, за відсутністю яких підприємство позбавлено можливості самостійно створити необхідне робоче місце для інваліда, насамперед не усвідомлюючи, який саме інвалід, з якими анатомічними дефектами чи нозологічними формами захворювання може звернутися безпосередньо, чи буде направлений з метою працевлаштування.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі № 812/603/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Чебанов