Справа № 402/531/17(2-а/402/26/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2017 року справа № 402/531/17(2-а/402/26/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року по справі № 402/531/17 за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання рішення протиправним, та призначення довічного грошового утримання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання як судді, звільненого у зв'язку з закінченням строку, на який його призначено;

- зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу як судді, в якого виникло право на відставку, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді без обмежень максимального розміру, починаючи з 16 квітня 2009 року.

Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року визнано дії Благовіщенського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання, як судді звільненого у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено противоправними.

Зобов'язано Благовіщенське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, нарахувати та виплачувати - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді без обмежень максимального розміру починаючи із 21.03.2017 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання постанови суду в межах виплат за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Благовіщенське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ст. 99 КАС України. При цьому позивача було звільнено з посади судді не у зв'язку з відставкою, як того вимагає ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому останній не має права на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 6 квітня 1990 року ОСОБА_1 був обраний суддею Ульяновського районного суду Кіровоградської області.

16 квітня 2009 року ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області у зв'язку з закінченням строку, на який було обрано.

На момент звернення до відповідача стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік, 2 місяці та 14 днів, що підтверджується копією трудової книжки.

21 травня 2007 року ОСОБА_1 рішенням Кіровоградської обласної МСЕК був визнаний інвалідом 2 групи. Рішенням Кіровоградської МСЕК від 12 травня 2008 року була підтверджена 2 група інвалідності. З даного часу позивач отримує пенсію по інвалідності.

21 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді повноваження якого закінчились у зв'язку з закінченням строку, на який призначено в розмірі 82 відсотка заробітної плати судді, на підставі п. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів", в редакції 1992 року, ст. 138 ч. 3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року, починаючи з 16 квітня 2009 року.

28 березня 2017 року позивач отримав відповідь про відмову в призначенні йому щомісячного грошового утримання, посилаючись на те, що оскільки заявника звільнено з посади судді не у зв'язку з відставкою, як вимагається ст.142 Закону України"Про судоустрій та статус суддів", то права на призначення щомісячного довічного грошового утримання у нього немає.

Визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні та виплаті щомісячного довічного утримання судді у відставці та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач право на відставку, а відтак і на отримання щомісячного довічного грошового утримання, набув ще 02.02.2008 року. При цьому наступні зміни та доповнення до Закону України «Про статус суддів» та прийняті нові закони, якими значно звужено обсяг досягнутих гарантій судді, до даних правовідносин не можуть бути застосовані у відповідності до приписів ст. 58 Конституції України. Разом з тим, виплата щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися з 21.03.2017 року, тобто з дати звернення позивача до пенсійного органу за його призначенням.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що діяв на час правовідносин, що виникли, визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», визначено, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідної посаді понад 20 років. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів", Указу Президента України від 10 липня 1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", позивачу, як судді, який мав право на відставку та продовжував працювати на посаді судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області, наказом начальника управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 18 липня 2008 року, починаючи з 02 лютого 2008 року було призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати, що підтверджується довідкою ТУ Державної судової адміністрації в Кіровоградській області (а.с.13).

16 квітня 2009 року дана виплата була призупинена.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Довічне грошове утримання судді є однією з гарантій незалежності суддів , які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесених змін до чинних.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року, з наступними змінами та "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року, а відповідно право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % заробітної плати судді набув 02 лютого 2008 року, яке частині виплати грошового утримання було реалізовано до 16 квітня 2009 року, а тому наступні зміни та доповнення до Закону України « Про статус суддів» та прийняття нових законів, які значно звузили обсяг досягнутих гарантій судді, зокрема Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 до даних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часи, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного Суду України, визначена в постанові від 01.07.2014 р. в справі № 21-244а14, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З приводу посилань заявника апеляційної скарги на те, що позивача було звільнено з посади не у зв'язку з відставкою, а тому підстави для призначення щомісячного довічного грошового утримання відсутні, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з системного аналізу законодавства, а саме ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» звільнення суддів у зв'язку з закінченням строку повноважень за умови праці на посаді судді не менше 20 років дає право на відставку, а відповідно звільнення з посади за вказаних обставин фактично прирівнюється до відставки. При цьому зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, передбачає як припинення повноважень судді, так і призначення належного матеріального забезпечення.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя, а відповідно доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі стосовно цього до уваги не приймаються.

Натомість, щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку, визначеного ст. 99 КАС України, звернення до суду з адміністративним позовом, слід зазначити, що колегія суддів апеляційного суду погоджується з останнім з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, позивач набув право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ще 16 квітня 2009 року, однак звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом лише 19.05.2017 року відповідно до штампу вхідної кореспонденції районного суду, клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку з поважних причин останій не надавав, а відповідно суд апеляційної інстанції приходить до висновку, і на що не звернув уваги суд першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1, з урахуванням приписів ст. 99 КАС України, за період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно, підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання лише 21.03.2017 року, тобто саме із вказаної дати позивачем вперше було реалізоване його право на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, у зв'язку з чим, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню саме з 21 березня 2017 року, а відтак вимоги адміністративного позову за період з 20.11.2016 року по 20.03.2017 року включно, задоволенню не підлягають, як безпідставні, що також не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - задовольнити частково.

Постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року по справі № 402/531/17 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання, як судді звільненого у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено противоправними.

Зобов'язати Благовіщенське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді без обмежень максимального розміру починаючи із 21.03.2017 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 - судді, звільненому у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді за період з 16.04.2009 року по 19.11.2016 року включно - залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко