Справа № 1522/24029/12
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 1522/24029/12

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Єршова Л.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобов'язання видати аркуш талонів на право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць цієї Угоди один раз на рік (туди та назад) та з 50-відсотковою знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у видачі ОСОБА_2 аркушу талонів на право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць Угоди один раз на рік (туди та назад). Зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради у відповідності до Угоди про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, від 12.03.1993р., видати ОСОБА_2 лист талонів на право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць цієї Угоди один раз на рік (туди та назад). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2012 року та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є інвалідом війни II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 18.02.2011 року (а. с. 10).

Також встановлено, що ОСОБА_2 отримала інвалідність у зв'язку із пораненням пов'язаним з бойовими діями в період Великої Вітчизняної війни, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 ОД № 073234 від 16.02.2011 року (а.с.11), довідкою МСЕК серії 10 ААА № 959683 від 11.12.2012 року, згідно якої позивачу встановлено I «Б» групу інвалідності безстроково у зв'язку із пораненням пов'язаним з бойовими діями в період Великої Вітчизняної війни.

У серпні 2012 року позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про видачу їй талонів безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць Угоди один раз на рік (туди та назад) та з 50-відсотковою знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом(а.с.4).

Листом № П-23 від 21.08.2012 року позивачці було відмовлено, як інваліду війни, в наданні талонів проїзду в країни СНД на 2011-2015 р.р., однак видано лист талонів на право одержання проїзних квитків по території країн СНД з 50-процентною знижкою на 2011-2015 р.р.

Відмову у видачі позивачу талонів безкоштовного проїзду в країни СНД відповідач обґрунтував відсутністю у позивача такого права. Відповідач зазначив, що листи талонів на проїзд по країнам СНД можуть надаватись лише тим інвалідам Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, які мають посвідчення, видане відповідними органами колишнього СРСР за формою, яка діяла на 01.01.1992 року. Посвідчення позивача видано після 01.01.1992 року, тобто не дає право на забезпечення листами талонів для проїзду по країнам СНД.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи на наступне:

Правовий статус ветеранів війни, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», розділом 3 якого передбачені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту, стаття 13 якого передбачає пільги інвалідам війни та особам, прирівняним до них.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з ст. 2 цього Закону права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Ст. 2 Угоди від 12.03.1993 року «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, які до них прирівняні» передбачено, що інвалідам Великої Вітчизняної війни 2 групи та особам, прирівняним до них, надається право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць цієї Угоди один раз на рік (туди та назад) та з 50-відстоковою знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом.

Додатком 1 до Угоди визначені категорії громадян, прирівняних за пільгами на проїзд у міжміському транспорті до інвалідів Великої Вітчизняної війни, до яких, зокрема відносяться інваліди з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, отриманих під час захисту колишнього СРСР або під час виконання інших обов'язків військової служби.

Дія цієї Угоди поширюється на інвалідів і учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, для яких встановлені пільги на проїзд на відповідних видах транспорту згідно з додатками 1,2,3.

Підставою для придбання пільгового проїзного квитка є посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, видані відповідними органами колишнього СРСР або Сторонами за формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за місцем постійного проживання особи, яка має право на пільговий проїзд (ст. 7 Угоди ). Тобто, основними документами для придбання пільгового проїзного квитка є саме посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, які видають саме Управління.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її мета - це взаємне визнання Державами-учасниками прав інвалідів, не тільки Великої Вітчизняної війни, але і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були представлені законодавством колишнього СРСР, та в подальшому - в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 21 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» I інвалідам 1 і 2 груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують інвалідів 1 групи (не більше одного супроводжуючого) - 50% знижка вартості проїзду один раз на рік ( туди і назад ) зазначеними видами транспорту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач як інвалід війни 2-ої групи, має право на пільговий проїзд та підпадає під дію Угоди від 12.03.1993 року, а тому відмова УСЗН у видачі відповідних проїзних документів є неправомірною.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання відповідача на відсутність у позивачки передбаченого Угодою права безкоштовного проїзду через те, що інвалідність позивачці встановлено у 2011 році. Суд першої інстанції вірно зазначив, що положеннями Угоди надання права пільгового проїзду не пов`язано з часом встановлення інвалідності, а дія цієї Угоди поширюється на інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, для яких встановлені пільги на проїзд на відповідних видах транспорту, згідно з додатками 1, 2, 3.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати аркуш талонів на право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць Угоди один раз на рік (туди та назад) є правомірними та підлягають задоволенню.

При чому, з огляду на встановлення в ході розгляду справи неправомірності дій відповідача по відмові у видачі таких талонів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для їх задоволення через необґрунтованість. Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В даному випадку позивачем не наведено в чому проявилась моральна шкода та які негативні наслідки мали місце у її випадку, не надано суду жодних доказів на підтвердження цього.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв