Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Київ К/800/38812/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року

у справі № 6/195

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Окружної державної податкової інспекції - Центарльного офісу з обслуговування великих платників Державної податкової служби

третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДП ЗД "Укрінтеренерго", позивач) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (правонаступник Окружна державна податкова інспекція - Центарльний офіс з обслуговування великих платників Державної податкової служби) (далі - ДПС, відповідач), третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, у якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 грудня 2007 року № /0, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за вересень 2007 року на 7684,00 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 25 грудня 2007 року № /0.

У касаційній скарзі Міжрегіональне Головне управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для зменшення підприємству суми бюджетного відшкодування з ПДВ згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 14 грудня 2007 року № 1020/41-10/19480600 щодо правильності нарахування ДП ЗД "Укрінтеренерго" суми бюджетного відшкодування за вересень 2007 року. Згідно з висновком цього акту позивач порушив норми пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР), що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за вересень 2007 року на 7684,00 грн. Таке порушення полягало у безпідставному формуванні позивачем своїх даних податкового обліку за наслідками операцій з придбання у серпні 2007 року на договірних засадах у ДП "Енергоринок" товару (електроенергії), які не пов'язані із господарською діяльністю підприємства, оскільки у подальшому придбаний товар реалізований за межі митної території України за ціною, нижчою ціни його придбання та, як наслідок, вказані операції мали збитковий характер. На думку ж податкового органу, збиток не може бути результатом господарської діяльності, а платник податку має право відносити до складу податкового кредиту звітного періоду лише суми ПДВ, що пов'язані з його господарською діяльністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарської діяльності існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 пп. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї ж статті).

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами.

Пунктом 1.32. ст. Закону № 334/94-ВР передбачено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Таким чином, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

При цьому не обов'язково, аби такий ефект спостерігався негайно після вчинення операцій. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин використання придбаних товарів (послуг) у господарській діяльності не призведе до позитивного економічного ефекту і операції можуть виявитися збитковими.

Як встановили суди, згідно з даними довідки Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 2470 від 03 квітня 2007 року ДП ЗД "Укрінтеренерго" видами діяльності підприємства за КВЕД є, зокрема: розподілення та постачання електроенергії (40.13.0); будівництво підприємств енергетики, добувної та обробної промисловості (45.21.5).

Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2 ст. 2 статуту ДП ЗД "Укрінтеренерго" основними напрямками діяльності (предмет діяльності) підприємства є: співробітництво в галузі енергетики з іноземними суб'єктами господарювання та організаціями; експорт та імпорт продукції, енергетичного устаткування, технологій, матеріалів та послуг.

Здійснюючи продаж придбаної у ДП "Енергоринок" електроенергії нерезиденту (Польська фірма "Zomar s.a"), позивач, у відповідності з визначеними статутом цілями, мав на меті отримання доходу, однак його діяльність не дала очікуваного результату з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Податковий орган ні під час розгляду даної адміністративної справи, ні у касаційній скарзі не навів доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності та/або узгодженості його дій з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди та використання придбаного товару поза межами господарської діяльності, як обставини, що спростовують достовірність даних податкового обліку підприємства.

За наведених обставин, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі № 6/195 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ І.Я. Олендер

____________ Т.М. Шипуліна