Справа № 802/638/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/638/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

30 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представників позивача: Кравчука М.О., Шевчука А.А.

представників відповідача: Македонського О.В., Мамалиги О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ФруТек" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ФруТек" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної справи,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2017 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "ФруТек" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної справи.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що 13.02.2017 року між позивачем та компанією VIVERO EL PINAR S/Соор (Сеговія, Іспанія), укладено зовнішньоекономічний контракт №17-0-009 (надалі, - Договір №1). Предметом останнього згідно положень п.1.1 договору №1 є покупка-продаж рослин суниці в кількості 86564 одиниць, за ціною 0,05 Євро за одну рослину (одиницю); 220 одиниць кореневища малини за ціною 0,05 Євро за одиницю; 4000 одиниць рослин малини за ціною 0.05 Євро за рослину (надалі, - Товар №1). Згідно п.1.2 Договору №1 ціна Товару №1 становить 4528,20 Євро.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойс) FAVER-100001/17 від 24.02.2017 року ціна за поставлений товар становить 4528,20 Євро, що складається із вартості рослин суниці - 4328,20 Євро, одиниць кореневища малини 11,00 Євро та рослин малини - 200,00 Євро відповідно.

Згідно копії митної декларації країни відправлення №17ЕS0717 від 24.02.2017 року митна вартість рослин суниці становить - 4328,20 Євро, кореневища малини 11,00 Євро; рослин малини - 200,00 Євро відповідно.

Для митного оформлення товарів на території України позивачем надано митну декларацію UA401010/2017/008793 від 21.03.2017 року в якій вказано митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зокрема, заявлена декларантом в даній митній декларації митна вартість рослин суниці становить - 4328,20 Євро, кореневища малини та рослин малини - 211,00 Євро відповідно. Позивач зазначив, що ціна Договору №1 та митної вартості вищезазначеного товару визначеної в митній декларації UА401010/2017/008793 від 21.03.2017 року співпадають.

13.02.2017 року між позивачем та Компанією El Pinar Medioambiente (Сеговія, Іспанія), укладено зовнішньоекономічний контракт №17-0-010 (надалі, - Договір №2). Предметом останнього згідно положень п. 1.1 Договору №2 є купівля-продаж 7200 одиниць рослин суниці, за ціною 0,05 Євро за одну рослину та 8750 рослин малини, за ціною 0,30 євро за рослину (надалі, - Товар).

Згідно до п.1.2 Договору ціна за поставлений товар становить 2985,00 Євро що складається із вартості рослин суниці 360,00 євро, та вартості рослин малини - 2625,00 євро.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойс) FAVER-100005/17 від 24.02.2017 року ціна за поставлений товар становить 2985,00 євро. (рослин суниці - 360,00 євро, та вартість рослин малини - 2625,00 євро).

Згідно копії митної декларації країни відправлення №17ES0725 від 24.02.2017 року митна вартість саджанців суниці - 360,00 Євро, саджанців малини відповідно становить - 2625.00 Євро.

Для митного оформлення товарів на території України позивачем надано митну декларацію UA401010/2017/008794 від 21.03.2017 року в якій вказано митну вартість товару за основним методом, тобто, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зокрема, заявлена декларантом в даній митній декларації митна вартість саджанців малини становить - 2625,00 Євро та саджанців суниці відповідно - 360,00 Євро.

Відповідачем за результатами перевірки митних декларацій поданих позивачем повідомлено останнього про відмову у митному оформлені (випуску) товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2017/000013/1 від 20.03.2017 року (а. с. 48), та №UА401000/2017/000014/1 від 20.03.2017 року (а. с. 61), яким збільшено митну вартість імпортованого товару (саджанців суниці).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач складаючи картку відмови в прийнятті декларації та приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 49 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч. 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1). У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Частиною третьою цієї ж статті встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи (ч. 4).

Згідно з ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі № 21-498а15, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 у справі №К/800/32935/15 (826/5883/15) та від 06.04.2017 у справі №К800/19122/16 (804/137/16).

Судом першої інстанції встановлено, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, відповідно до п.п.2, 3 статті 58 МК України були застосовані другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.

Так, у органу доходів і зборів була відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, тому відповідно до статті 59 МК України було неможливо застосувати метод за ціною договору щодо ідентичних товарів. У органу доходів і зборів була відсутня інформація щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статті 60 МК України було неможливо застосувати метод щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст. 62 МК України) та (ст. 63 МК України) було неможливо з причини відсутності у органу доходів і зборів вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Відповідно, митна вартість була визначена за другорядним методом відповідно до вимог ст. 64 МК України. Джерелом числового значення митної вартості, в результаті проведеного аналізу баз даних ПІК "Інспектор-2006" та ЄАІС Держмитслужби України є митні декларації №ПА4011010/2017/007395 від 10.03.2017 року; № 401090001/2017/006130 від 28.02.2017.

Таким чином, у відповідача були наявні цілком обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості товару та необхідності у витребувані додаткових документів.

Разом з тим, під час перевірки митної вартості і виникнення сумнівів у митного органу у правильності визначення вартості, позивачу запропоновано надати інші документи, на що відповідача проінформовано про неможливість надання інших документів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару, а також беручи до уваги не надання позивачем додаткових документів, які б підтверджували митну вартість, відповідачем правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

При цьому, щодо методу коригування митної вартості, який був застосований відповідачем, судом першої інстанції вірно вказано, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами відповідача відносно неможливості визначення митної вартості тканини із застосуванням:

- методу передбаченого статтею 58 МК України (за ціною договору), в зв'язку з тим, що декларантом не надані всі документи, що вимагалися органом доходів і зборів, відповідно не було підтверджено документально таку ціну договору;

- методів передбачених статтею 59 (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та статтею 60 (ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) МК України по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Крім того;

- методів передбачених статтею 62 (на основі віднімання вартості) та статтею 63 (на основі додавання вартості (обчислена вартість) МК України з причини відсутності у органу доходів і зборів вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 64 МК України зазначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Отже, враховуючи вказані норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неможливості визначення митної вартості відповідачем шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, тому, відповідачем цілком обґрунтовано застосовано резервний метод, що передбачений положеннями ст. 64 МК України.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ФруТек" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 вересня 2017 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.