Справа № 804/8960/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 р. Справа № 804/8960/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.11.2016р. №487/4.1-3/326.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненого адміністративного позову, зазначалося, що спірною постановою на позивача безпідставно накладено штраф за порушення вимог ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст.21 Закону України «Про відпустки» через те, що заробітна плата за період відпусток головному спеціалісту з інженерно-технічного забезпечення, безпеки праці та автомобільного транспорту відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільгосппродукції Управління агропромислового розвитку ОСОБА_1 протягом 2014-2016 років нібито виплачувалася з затриманням законодавчо встановлених строків, оскільки, по-перше, заяви ОСОБА_1 на відпустки надавалися останнім з порушенням встановленого ст.10 Закону України «Про відпустки» строку, а саме: пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком терміну відпустки, а, по-друге, ці заяви подавалися ОСОБА_1 у зручний для нього час, без урахуванням графіку відпусток. Крім того, у зв'язку із тим, що фінансування Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області проводиться Управлінням казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, виплачувати відпускні згідно з вимогами ст.21 Закону України «Про відпустки» неможливо. Таким чином, несвоєчасне надання ОСОБА_1 заяв про відпустку та не дотримання ним графіку черговості відпусток, встановлення колективним договором строків виплат та відсутність коштів на КЕКВ 2111 «Оплата праці» не дозволило керівництву Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з об'єктивних причин виконати вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки». Щодо посилань у спірній постанові на несвоєчасну видачу позивачем трудової книжки при звільненні ОСОБА_1,позивач зазначав, що це сталося з об'єктивних причини, а саме: у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 з'явився за трудовою книжкою 02.09.2016р. (п'ятниця) о 17год. 00хвил., в той час, як робочий день в Управлінні агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у п'ятницю згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку до 16год. 45хвил. З цієї ж причини у день звільнення ОСОБА_1 не було нараховано необхідні виплати при звільненні, тим більше, що у п'ятницю розрахунки з Управлінням казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області припиняються о 15год. 00хвил. Відразу після початку роботи позивача у понеділок 05.09.2016р. було підготовлене платіжне доручення №142 та передано на виконання до органу казначейства. Належний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 здійснено 06.09.2016р. Також позивач зазначав, що в акті перевірки, на підставі якого винесено спірну постанову, та в самій постанові зазначено невірну назву позивача. При цьому оскаржувану постанову винесено з посиланням на абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України, яким передбачено накладення штрафу за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та створення перешкод у її проведенні, що позивачем взагалі не вчинялося.
У судових засідання представник позивача підтримав пред'явлений позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
У судове засідання 13.04.2017р. представник позивача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав додаткові докази, що були витребувані судом, а також клопотання про подальший розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведеною перевіркою позивача встановлено порушення останнім ряд вимог законодавства про працю, а саме: ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки» через те, що протягом 2014-2016 років заробітна плата за період відпусток працівнику позивача ОСОБА_1 фактично виплачувалась з затриманням законодавчо встановлених строків. При цьому позивачем не вживалися заходи щодо надання платіжних доручень на виплату заробітної плати за час відпустки ОСОБА_1 до Управління казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області заздалегідь та таким чином, щоб заробітна плата за час відпустки була виплачена своєчасно. Також відповідач зазначав, що спірною постановою на позивача накладено штраф саме за порушення законодавчо встановлених строків виплати заробітної плати за період відпусток ОСОБА_1 протягом 2014-2016р.р., тому питання своєчасності видачі ОСОБА_1 трудової книжки та своєчасності здійснення всіх розрахунків з цим працівником при його звільненні не є предметом доказування у цій справі. При цьому в оскаржуваній постанові вказано норму закону, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності (застосовано штраф), в редакції, чинній на момент складення акта перевірки, яким виявлено порушення позивачем законодавства про працю, та на час винесення спірної постанови про накладення штрафу. Крім того, в постанові про накладення штрафу зазначено код ЄДРПОУ позивача, що надає можливість його ідентифікувати, незважаючи на допущену помилку в його назві.
У судових засіданнях представник відповідача також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
У судове засідання 13.04.2017р. представник відповідача також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 20.10.2016р. по 26.10.2016р. на підставі наказу від 19.10.2016р. №1531-П Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведена позапланова перевірка Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з питань додержання вимог законодавства про працю, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та за загальнообов'язкове державне соціальне страхування №487/4.1-3 від 26.10.2016р.
Як слідує з акта перевірки №487/4.1-3 від 26.10.2016р., за результатами проведення цієї перевірки встановлено ряд порушень позивачем законодавства про працю, в тому числі: порушення вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки» внаслідок того, що протягом 2014-2016 років заробітна плата за період відпусток головному спеціалісту з інженерно-технічного забезпечення, безпеки праці та автомобільного транспорту відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільгосппродукції Управління агропромислового розвитку ОСОБА_1 фактично виплачувалась з затриманням законодавчо встановлених строків.
На підставі вищезазначеного акта перевірки та відповідно до п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №487/4.1-3/326 від 16.11.2016р., якою згідно з п.п.54 п.4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96, та на підставі абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України на Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області накладено штраф у розмірі 1450,00грн.
Незгода позивача з означеною вище постановою стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови про накладення штрафу, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
При цьому ч.4 ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки».
Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до наказу Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 09.12.2008р. №60-К ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста з інженерно-технічного забезпечення безпеки праці та автомобільного транспорту Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з 09 грудня 2008 року.
На підставі заяв ОСОБА_1 протягом 2014 - 2016 років йому були надані наступні відпустки:
- згідно з заявою про надання відпустки від 25.03.2014р. наказом від 27.03.2014р. №4-В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 2013р. по 2014р. на 11 календарних днів з 01 квітня 2014 року по 11 квітня 2014 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 14 квітня 2014 року (платіжне доручення від 11 квітня 2014 року №58 );
- згідно з заявою про надання відпустки від 03.09.2014р.наказом від 12.09.2014р. №12-В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 2013р. по 2014р. на 19 календарних днів з 15 вересня 2014 року по 03 жовтня 2014 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 26 вересня 2014 року (платіжне доручення від 25 вересня 2014 року №32);
- згідно з заявою про надання відпустки від 13.03.2015р. наказом від 13.03.2015р. №3В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 2014р. по 2015р. на 10 календарних днів з 16 березня 2015 року по 25 березня 2015 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 30 березня 2015 року (платіжне доручення від 26 березня 2015 року №153);
- згідно з заявою про надання відпустки від 27.08.2015р. наказом від 11.09.2015р. №9В надана частина щорічної основної відпустки за період роботи з 2014р. по 2015р. на 20 календарних днів з 14 вересня 2015 року по 03 жовтня 2015 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 30 вересня 2015 року (платіжне доручення від 29 вересня 2015 року №318);
- згідно з заявою про надання відпустки від 02.12.2015р. наказом від 04.12.2015р. №14В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи 2014-2015р.р. на 5 календарних днів з 14 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 23 грудня 2015 року (платіжне доручення від 18 грудня 2015 року №375);
- згідно з заявою про надання відпустки від 18.05.2016р. наказом від 20.05.2016р. №2В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи 2015-2016р.р. на 15 календарних днів з 23 травня 2016 року по 06 червня 2016 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 30 травня 2016 року (платіжне доручення від 27 травня 2016 року №77);
- згідно з заявою про надання відпустки від 13.07.2016р. наказом від 14.07.2016р. №3В надана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи за 2015-2016р.р. на 5 календарних днів та додаткової відпустки за 11 років державної служби в кількості 7 днів з 18 липня 2016 року по 29 липня 2016 року включно; заробітна плата за час відпустки виплачена 28 липня 2016 року (платіжне доручення від 27 липня 2016 року №115).
З наведеного слідує, що фактично, протягом 2014 - 2016 років заробітна плата за період відпусток ОСОБА_1 виплачувалася з затриманням законодавчо встановлених строків, що є порушенням вищевказаних вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки».
Заперечуючи свою вину у порушенні вказаних строків, позивач посилається на те, що відповідачем не враховано, що заяви про надання відпустки подавалися ОСОБА_1 протягом 2014-2016 років з порушенням Закону України «Про відпустки», а саме ст.10 цього Закону, яка передбачає подання заяви не пізніше, як за 2 тижні до встановленого графіком терміну, в той час, як ОСОБА_1 фактично використовував своє право на відпустку у зручний для себе час, незважаючи на графік відпусток, та у кожному випадку подавав заяви про надання такої відпустки у строк, менший ніж два тижні. Таким чином, несвоєчасне надання ОСОБА_1 заяв про відпустки та недотримання ним графіку черговості відпусток не дозволило керівництву Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з об'єктивних причин виконати вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки».
Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки відповідно до ч.11 ст.10 Закону України «Про відпустки» конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, отже, вказана норма Закону України «Про відпустки» не встановлює обов'язку працівника подавати власнику або уповноваженому ним органу заяву про надання відпустки у строк не менший ніж два тижні до передбаченої графіком дати надання відпустки, а, навпаки, визначає обов'язок власника або уповноваженого ним органу письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.
Також слід зазначити, що ні норми КЗпП України, ні норми Закону України «Про відпустки» не пов'язують виникнення обов'язку у власника або уповноваженого ним органу щодо виплати заробітної плати працівникові за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до початку такої відпустки з тим, чи йде працівник у відпустку за графіком, або не за графіком, а також з будь-яким терміном подання заяви про таку відпустку.
Отже, погоджуючи заяву про відпустку, власник або уповноважений ним орган повинен зважати на те, чи буде у випадку її погодження дотримано вимог закону щодо своєчасності виплати заробітної плати за весь час такої відпустки.
Щодо доводів позивача про те, що відсутність коштів на КЕКВ 2111 «Оплата праці» не дозволило керівництву Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з об'єктивних причин виконувати вимоги ч.4. ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки», суд зазначає про таке.
Дійсно, листом Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 25.10.2016р. за №01-08/1225 Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області повідомлено про те, що позивач фінансується з Державного бюджету, у зв'язку із чим періодичність проведення платежів з рахунків управління, в тому числі і на заробітну плату, на пряму залежить від термінів отримання фінансування з Державного бюджету, тому проведення платежів з розрахункових рахунків Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області здійснюється Управлінням казначейської служби України у Дніпропетровському районі згідно з наданими платіжними дорученнями при наявності на них коштів в повному обсязі.
Водночас, з наданого позивачем листа Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 03.11.2016 року № 01-08/1145 слідує, що надходження коштів на рахунок Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області для виплати заробітної плати за І та ІІ половини місяця протягом 2014-2016р.р. відбувалося, зокрема, в наступні терміни:
- у 2014 році: 12.03.2014, 27.03.2014, 14.04.2014, 25.04.2014, 11.09.2014, 26.09.2014;
- у 2015 році: 13.03.2015, 30.03.2015, 14.09.2015, 30.09.2015, 15.12.2015, 23.12.2015;
- у 2016 році: 16.05.2016, 30.05.2016, 13.07.2016, 28.07.2016, 15.08.2016, 30.08.2016, 06.09.2016.
При цьому, як зазначалося вище, платіжні доручення про оплату заробітної плати ОСОБА_1 за весь час відпусток протягом 2014-2016р.р. подавалися позивачем наступним чином:
- платіжне доручення від 11 квітня 2014 року №58 про оплату заробітної плати за час відпустки з 01 квітня 2014 року по 11 квітня 2014 року включно згідно з наказом від 27.03.2014р. №4-В (заява про надання відпустки від 25.03.2014р.);
- платіжне доручення від 25 вересня 2014 року №32 про оплату заробітної плати за час відпустки з 15 вересня 2014 року по 03 жовтня 2014 року включно згідно з наказом від 12.09.2014р. №12-В (заява про надання відпустки від 03.09.2014р.);
- платіжне доручення від 26 березня 2015 року №153 про оплату заробітної плати за час відпустки з 16 березня 2015 року по 25 березня 2015 року включно згідно з наказом від 13.03.2015р. №3В (заява про надання відпустки від 13.03.2015р.);
- платіжне доручення від 29 вересня 2015 року №318 про оплату заробітної плати за час відпустки з 14 вересня 2015 року по 03 жовтня 2015 року включно згідно з наказом від 11.09.2015р. №9В (заява про надання відпустки від 27.08.2015р.);
- платіжне доручення від 18 грудня 2015 року №375 про оплату заробітної плати за час відпустки з 14 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року включно згідно з наказом від 04.12.2015р. №14В (заява про надання відпустки від 02.12.2015р.);
- платіжне доручення від 27 травня 2016 року №77 про оплату заробітної плати за час відпустки з 23 травня 2016 року по 06 червня 2016 року включно згідно з наказом від 20.05.2016р. №2В (заява про надання відпустки від 18.05.2016р.);
- платіжне доручення від 27 липня 2016 року №115 про оплату заробітної плати за час відпустки з 18 липня 2016 року по 29 липня 2016 року включно згідно з наказом від 14.07.2016р. №3В (заява про надання відпустки від 13.07.2016р.).
З аналізу наведених обставин слідує, що майже у всіх випадках заяви про надання відпустки подавалися ОСОБА_1 більш ніж за три дні до початку цих відпусток (крім заяв від 13.03.2015р. та від 13.07.2016р.) та за декілька днів (більш ніж три дні) до настання дат надходження коштів на рахунок Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області для виплати заробітної плати, вказаних у листі Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 03.11.2016 року № 01-08/1145.
Разом з тим, платіжні доручення про виплату ОСОБА_1 заробітної плати за весь час вказаних відпусток подавалися позивачем до Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області вже після уходу ОСОБА_1 у відпустку і перебування ним у відпустці певного проміжку часу, а інколи і по закінченню відпустки (платіжні доручення від 11 квітня 2014 року №58, від 26 березня 2015 року №153, від 18 грудня 2015 року №375).
Жодних доказів того, що позивачем вживалися всі можливі заходи задля дотримання встановлених законом строків виплати заробітної плати за весь час відпусток ОСОБА_1 протягом 2014-2016р.р., як-то своєчасне подання відповідних платіжних доручень до органу казначейства тощо, Управлінням агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області не надано.
Таким чином, позивачем не було здійснено жодних дій щодо надання платіжних доручень на виплату заробітної плати за час відпустки ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області заздалегідь та таким чином, щоб заробітна плата за час відпустки була виплачена ОСОБА_1 не пізніше ніж за три дні до початку відпустки відповідно до ч.4. ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки».
Всі платіжні доручення на виплату заробітної плати ОСОБА_1 надавалися Позивачем до Управління державної казначейської служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області вже під час його знаходження його у відпустці, що зафіксовано в акті перевірки та підтверджено під час судового розгляду справи.
За наведених обставин, суд погоджується з висновком відповідача щодо порушення позивачем вимог ч.4. ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки».
За вказане порушення Головним Управлінням Держпраці у Дніпропетровській області позивача обґрунтовано та законно притягнуто до відповідальності на підставі абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України, відповідно до якого (в редакції, що діяла на час складення акта перевірки та винесення спірної постанови №487/4.1-3/326 від 16.11.2016р.) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Посилання позивача на те, що абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України передбачено накладення штрафу за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та створення перешкод у її проведенні, що позивачем взагалі не вчинялося, є безпідставними, оскільки наведений позивачем зміст абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України є редакцією вказаної норми, що набрала чинності вже після винесення спірної постанови, а, отже, до спірних правовідносин не застосовується.
Водночас, відповідачем вірно застосовано абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України у відповідній редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Також суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлено, що спірною постановою про накладення штрафу №487/4.1-3/326 від 16.11.2016р. позивача притягнуто до відповідальності та накладено штраф саме за порушення ним законодавчо встановлених строків виплати заробітної плати за період відпусток ОСОБА_1 протягом 2014-2016 років, тому питання щодо своєчасності видачі позивачем трудової книжки при звільненні ОСОБА_1 та своєчасності нарахування і виплати ОСОБА_1 всіх виплат при звільненні не є предметом спору, що розглядається, і судом не перевірялися.
Щодо доводів позивача про те, що у спірній постанові зазначено невірну назву позивача, а саме: замість вірного «Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області» вказано невірну назву «Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області», суд зазначає, що постанова про накладення штрафу №487/4.1-3/326 від 16.11.2016р. містить реквізити, що беззаперечно надають змогу безпомилково ідентифікувати суб'єкта, на якого цією постановою накладено штраф, а саме: код ЄДРПОУ позивача та адресу його місцезнаходження.
При цьому допущення помилки у назві позивача не нівелює факту допущення ним порушення вимог чинного трудового законодавства та не може слугувати підставою для уникнення позивачем відповідальності за це порушення.
Зважаючи на встановлені судом обставини, спірна постанова про накладення штрафу №487/4.1-3/326 від 16.11.2016р. є такою, що прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а, тому, підстави для її скасування відсутні.
Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, відповідно до ст.94 КАС України, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 128, 160 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Управління агропромислового розвитку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова