Справа № 814/123/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/123/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП від 19.12.2016 №353 о/с в частині його звільнення зі служби за п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; поновити на посаді старшого інспектора Доманівського відділення поліції Врадіївського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з 19 грудня 2016 р.; стягнути на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 грудня 2016 р. по день винесення постанови.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що у ГУНП в Миколаївській області не проводиться жодна реорганізація або скорочення штатів. В штаті ГУНП є багато вакансій, але під час вирішення питання про його звільнення, йому не було запропоновано жодну з них. На думку позивача, це суперечить вимогам ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", ст.49-2 КЗпПУ.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.15 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора Доманівського відділення поліції Врадіївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

09.03.16 атестаційною комісією № 5 ГУНП в Миколаївській області ухвалене рішення про те, щоМороз Р.С. не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

31.03.16 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №64 о/с ОСОБА_1 було звільнений з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №5 від 09.03.16.

15.09.16 постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/860/16 наказ №64 від 31.03.16 визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора Доманівського відділення поліції Врадіївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

13.10.16 наказом ГУНП в Миколаївській області №288 о/с на підставі постанови МОАС від 15.09.16, позивача поновлено на посаді старшого інспектора Доманівського відділення поліції Врадіївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

17.10.16 ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням тимчасових штатів.

19.12.16 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №353 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводиться реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, ОСОБА_1 не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, висновкам атестаційної комісії від 09.03.16 раніше надано оцінку в мотивувальній частині постанови МОАС від 15.09.16 по справі №814/860/16, як протиправним, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Приписи ст. 3 Закону визначають, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Зі змісту ст. 17 Закону випливає, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч. 1 ст. 49 вказаного Закону на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Частина 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» регламентує, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону, відповідно до частини 1 якої призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, відповідно до п. п. 9, 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до встановленої схеми співвідношення спеціальних звань.

Судом було встановлено, що підставами для звільнення позивача є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 09.03.16 про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Але, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.09.16 по справі №814/860/16 вже надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_1, скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність необґрунтовані та протиправні.

Відсутність в резолютивній частині постанови суду рішення про скасування висновків атестаційної комісії від 09.03.16 не означає, що зазначені висновки є чинними і після поновлення ОСОБА_1 на посаді в поліції та продовжують для нього створювати негативні наслідки.

Звільнення позивача, яке відбулося лише 31.03.16, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. А тому оскарження ОСОБА_1 наказу про звільнення, є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Постановою МОАС від 15.09.16 по справі №814/860/16 не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 31.03.16, а й надано оцінку підставам звільнення - процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після висновків суду, викладених у постанові від 15.09.16 по справі №814/860/16, відповідач позбавлений можливості повторно використовувати протокол атестаційної комісії від 09.03.16 для нового звільнення ОСОБА_1

Та обставина, що відповідач обґрунтовує звільнення ОСОБА_1 відсутністю судового рішення про скасування висновків атестаційної комісії, які, на його думку, заважають позивачу подальшому проходженню службу в поліції, як раз свідчить на користь того, що реальними підставами звільнення у цьому випадку є не реорганізація чи скорочення штатів, а намагання відповідача повторно звільнити поліцейського за результатами атестації, ігноруючи при цьому висновки суду про протиправність такого звільнення.

Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Так, наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №6 затверджені тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції та, зокрема, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с.44).

Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 31.05.2016 року №440дск оголошено, зокрема, штати Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та перелік змін у штатах Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с.51).

Відповідно до додатку 2 затверджено перелік змін у штатах Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відповідно до якого скорочуються всі тимчасові посади у кількості 3263 посад, у т.ч. утримується з державного бюджету - 3263 посад, у Головному управлінні - 3263 посади (а.с. 52).

Так, у ст.3 КЗпП закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Судом апеляційної інстанції враховується, що ЗУ «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015р. у справі №21-8а15.

Відповідно до п.1 ч.1 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 6.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до ст.68 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до п.5 ст.68 цього ж Закону, переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було вжито заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу, відповідач навіть не запропонував працівникові жодної вакантної посади в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1. не отримав позитивного рішення за результатами атестування, а тому є таким, що не пройшов добір на вакантну посаду постійного штату колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не надав доказів, що у нього мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також на підтвердження того, що позивачу пропонувалися посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження, як це передбачено вищезазначеними нормами права.

Також не надано доказів, що при вирішення питання про звільнення позивача відповідачем було оцінено та враховане можливе переважне право позивача на залишення на посаді.

За таких обставин суд не може визнати законним звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію".

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 14012,20 грн., оскільки, як вбачається з наданих Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області документів, ОСОБА_1 перебував з 22.12.2016 р. по 03.05.2017 року на обліку у Доманівському районному центрі зайнятості та отримав допомогу по безробіттю у сумі 10152,62 грн. (а.с. 124-127).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З огляду на зазначене, стягненню підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 3859,58 (14012,20 -10152,62) грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Отже, оскільки судом першої інстанції по суті було правильно вирішено справу, але допущено порушення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити абзац четвертий резолютивної частини оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року - змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року викласти в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.12.2016 року по 11.04.2017 року у сумі 3859,58 гривень (три тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню».

В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлено 08.09.2017 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик