Справа № 819/1345/17
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

819/1345/17

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1345/17

07 вересня 2017 р.

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Пласт-Буд" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причин неприбуття суду не повідомив.

Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно та всебічно з’ясувавши обставини справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення “Про Фонд соціального захисту інвалідів” затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики №129 від 14.04.2011 року є бюджетною установою, основними завданнями якого є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів та виконання програм щодо соціального захисту інвалідів.

У відповідності до ч.8 ст.69 Господарського кодексу України, підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Згідно ст.18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів” від 21.03.1991 року №875 –ХІІ зі змінами (надалі Закон № 875-ХІІ), підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості, що передбачено ч.1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ.

Відповідно до ч.3 статті 18-1 Закону № 875-ХІІ, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що обов`язок по працевлаштуванню інвалідів покладається як на роботодавців, так і на відповідні державні органи.

У ст.19 Закону №875 –ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць.

Як вбачається із даних звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить – 1 особа. Оскільки середньооблікова кількість працівників відповідача у 2016 році становила 2 особи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ-Пласт-Буд" зобов`язане було працевлаштувати одного двох інвалідів.

Таким чином, відповідачем у 2016 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме, не працевлаштовано двох інвалідів.

У п.4 ч.3 ст.50 закону України “Про зайнятість населення” від 05.07.2012 року № 5067-VI (надалі – Закон № 5067-VI) зазначено, роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно ст.20 Закону №875 –ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Водночас, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із скоєнням правопорушення.

У відповідності до п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

У разі, якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов`язаний подати форму №3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку, подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприяння служби зайнятості.

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів суд вважає, що на суб`єктів господарювання покладено обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. А тому законодавець зобов`язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність про наявність вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до листа Кременецького районного центру зайнятості від 27 липня 2017 року за № 04/568, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ-Пласт-Буд" у 2016 році звітності "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) форма 3-ПН для працевлаштування інвалідів не подавало.

Таким чином, у центрі зайнятості була відсутня інформація про наявність вакансії та необхідність направлення на підприємство у 2016 році інвалідів для працевлаштування.

При прийнятті рішення по суті, суд зазначає, що відповідачем не надано суду докази, що підтверджують пошук працівників з інвалідністю у інший спосіб – звернення у засоби масової інформації, мережу Інтернет, тощо, що, у свою чергу, підтверджувало би вжиття усіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів.

Таким чином, на думку суду, відповідачем не вжито усіх залежних від нього заходів для виконання ним обов`язку із виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, передбаченого Законом №875 –ХІІ.

Оскільки відповідачем не дотримано чинного законодавства щодо соціального захисту інвалідів у частині невиконання квоти по працевлаштуванню інвалідів, не вжито усіх залежних від нього заходів для виконання обов`язку із виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, порушено терміни подання звітності про зайнятість і працевлаштування інвалідів, не сплачені адміністративно-господарські санкції, що передбачені за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, передбаченого чинним законодавством України, заявлений Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.