Справа № 809/258/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року№ СК-876/4873/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Ландшафт-ІФ» до ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

У лютому 2017 року позивач ПП «Ландшафт-ІФ» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/43 винесену відповідачем 26.01.2017 р. про накладення на позивача 9600 грн. штрафу; 2) визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/44 винесену відповідачем 26.01.2017 р. про накладення на позивача 3200 грн. штрафу.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-01-021/44 від 26.01.2017 року. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 15.03.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ним правомірно прийнято рішення про накладення на ПП «Ландшафт-ІФ» штрафу за порушення вимог законодавства про працю від 26.01.2017 року №09-01-021/44, оскільки останнім вчинено порушення вимог ч.3 ст.24, ч.4 ст.79, 117 КЗпП України, п.2.5 гл.2, абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Крім того, апелянт заперечує проти стягнення з нього судових витрат на користь позивача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 15.03.2017 р. в частині задоволення позовних вимог і стягнення судового збору, та постановити рішення суду, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду залишити без змін. Також позивач у запереченні просить розглядати справу в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за відсутності позивача та його представника.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 10.01.2017 року по 13.01.2017 року відповідачем ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області проведено перевірку позивача ПП «Ландшафт-ІФ» щодо дотримання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт за № 09-01-0027/9 від 13.01.2017 року (а.с. 7-14).

У вказаному Акті перевірки вказано, що позивачем допущено порушення вимог законодавства про працю, а саме: - ч.1 ст.11 КЗпП України та ст.2 Закону України «Про колективні договори та угоди»; - ч.3 ст.24 КЗпП України; - ч.4 ст.79 КЗпП України; - ч.1 і 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», - ст.47 і ст.116 КЗпП України; - ст.117 КЗпП України; - п.2.5 гл.2 та абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; - п.4 Постанови КМУ №442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці».

На підставі вищевказаного Акту перевірки винесено припис за №09-01-0027/9-9 від 13.01.2017 року про усунення до 13.03.2017 року виявлених порушень та дотримання вимог чинного законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с. 17).

Також, за наслідками розгляду Акту перевірки відповідачем винесено 26.01.2017 року відносно постанови за №09-01-021/43 і №09-01-021/44 про накладення на позивача штрафів у розмірах відповідно 9600 грн. та 3200 грн. (а.с. 15, 16).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, тобто щодо протиправності постанови №09-01-021/44 від 26.01.2017 р. про накладення 3200 грн. штрафу, виходячи з наступного.

Матеріалами адміністративної справи та змістом оскаржених постанов від 26.01.2017 року про накладення на позивача штрафу підтверджується, що постанова №09-01-021/43 про накладення 9600 грн. штрафу винесена за результатом розгляду Акту перевірки від 13.01.2017 року за вчинення позивачем таких порушень: - ч.1 і 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці»; - ст.47 і ст.116 КЗпП України. Відповідальність за ці порушення визначена згідно абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Постанова ж №09-01-021/44 про накладення на позивача 3200 грн. штрафу винесена за результатом розгляду Акту перевірки від 13.01.2017 року за вчинення позивачем таких порушень: - ч.3 ст.24 КЗпП України; - ч.4 ст.79 КЗпП України; - ст.117 КЗпП України; - п.2.5 гл.2 та абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідальність за ці порушення визначена згідно абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Відповідно до статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема: - недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 3 частини 2 цієї статті); - порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8 частини 2 цієї статті).

Цією ж статтею 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Таким чином, являється помилковим висновок суду першої інстанції про те, що постановою №09-01-021/44 від 26.01.2017 року позивача повторно притягнено до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що суть порушень, за які позивача оштрафовано на 3200 грн. згідно постанови №09-01-021/44 від 26.01.2017 року полягає в тому, що:

- на роботу на посаду водія було прийнято ОСОБА_2 із 22.12.2016 року (згідно наказу № 13-К від 21.12.2016 р.) і повідомлення про прийняття працівника на роботу було направлено до ДПІ у м.Івано-Франківську 22.12.2016 року, після фактичного допуску працівника до роботи (порушення ч.3 ст.24 КЗпП України);

- графік надання відпусток на 2017 рік не доведено до відома усіх працівників підприємства (порушення ч.4 ст.79 КЗпП України);

- працівникам підприємства із якими не проведено повного розрахунку в день звільнення (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6С.) не виплачено середнього заробітку з дня звільнення по день фактичного розрахунку (порушення ст.117 КЗпП України);

- не всі працівники підприємства ознайомлені під розписку в особовій картці про прийняття на роботу; книга обліку руху трудових книжок працівників не прошнурова та не скріплена підписом керівника підприємства і печаткою (порушення п.2.5 гл.2 та абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Відносно порушення ч.3 ст.24 КЗпП України суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи немає доказів того, що працівник ОСОБА_2 взагалі не приступив до виконання своїх обовязків, як про це вказав суд першої інстанції.

Відносно порушень ч.4 ст.79 КЗпП України, ст.117 КЗпП України, п.2.5 гл.2 та абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд апеляційної інстанції враховує, що такі обставини як відсутність факту заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам осіб вчиненими порушеннями, добровільне усунення підприємством виявлених порушень, не можуть бути підставами для звільнення від встановленої статтею 265 КЗпП України відповідальності, і не можуть бути покладені в основу висновку про протиправність постанови №09-01-021/44 від 26.01.2017 року про притягнення до відповідальності за ці порушення.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про охорону праці», посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно положень ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 55 від 03.02.2016 року, передбачено, що штрафи можуть бути накладені в тому числі на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність підстав для визнання протиправною і скасування постанови №09-01-021/44 від 26.01.2017 року про накладення 3200 грн. штрафу.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що постанова суду першої інстанції від 15.03.2017 року в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправною і скасування постанови №09-01-021/43 від 26.01.2017 р. про накладення 9600 грн. штрафу, сторонами по справі, в тому числі позивачем, не оскаржена в апеляційному порядку.

Також слід зазначити, що оскільки відсутні підстави для часткового задоволення позовних вимог, то відповідно і відсутні підстави для стягнення на користь позивача сум понесених судових витрат.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 15.03.2017 року слід скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області задоволити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Ландшафт-ІФ» до ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов скасувати частково, а саме в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області №09-01-021/44 від 26 січня 2017 року про накладення штрафу, та про стягнення на користь Приватного підприємства «Ландшафт-ІФ» 400 грн. судового збору, і в цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги Приватного підприємства «Ландшафт-ІФ» про визнання протиправною і скасування постанови ОСОБА_1 Держпраці в Івано-Франківській області №09-01-021/44 від 26 січня 2017 року про накладення штрафу.

В решта частині постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

ОСОБА_7

Повний текст постанови виготовлено 08.09.2017 року