Справа № 817/472/16
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2017 р. м. Київ К/800/23082/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року, колегія суддів

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_4. та ОСОБА_5 у Рівненському окружному адміністративному суді пред'явили позови до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради (далі - Відділ ДАБК Луцької міської ради) та Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Волинській області (далі - Управління ДАБІ у Волинській області) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Просили визнати протиправними дії щодо скасування Відділом ДАБК Луцької міської ради реєстрації декларації від 13 жовтня 2015 року № ВЛ13 про початок виконання будівельних робіт на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1", скасувати наказ про скасування реєстрації зазначеної декларації та зобов'язати поновити її реєстрацію і зареєструвати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Вважають, що внаслідок порушення Відділом ДАБК Луцької міської ради вимог статей 36 та 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктів 22 та 24 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" сталося безпідставне скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та безпідставна відмова у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Крім того, органами державного архітектурно-будівельного контролю перед скасуванням реєстрації декларації не було проведено відповідної перевірки, не ознайомлено позивачів з наказом про скасування реєстрації, який мав бути прийнятий у такому випадку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Відділу ДАБК Луцької міської ради щодо скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 жовтня 2015 року № ВЛ13 на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1".

Визнано протиправним наказ Відділу ДАБК Луцької міської ради від 03 березня 2016 року № 19 про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 жовтня 2015 року № ВЛ13.

Зобов'язано Відділ ДАБК Луцької міської ради відновити реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 жовтня 2015 року № ВЛ13 на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1".

Визнано протиправними дії Відділу ДАБК Луцької міської ради щодо повернення декларації про готовність до експлуатації об'єкта "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1".

Зобов'язано Відділ ДАБК Луцької міської ради зареєструвати декларацію про готовність об'єкта "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1" до експлуатації.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Відділ ДАБК Луцької міської ради подав касаційну скаргу, просить ухвалені судами рішення у цій справі скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення судами постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування Рівненським окружним адміністративним судом та Житомирським апеляційним адміністративним судом норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність їх правової оцінки, судова колегія виходить з такого.

Судами встановлено, що ОСОБА_4. та ОСОБА_5 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 серпня 2015 року № 1445 та договору купівлі продажу від 14 серпня 2015 року № 1438 є власниками нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

13 жовтня 2015 року ОСОБА_4. та ОСОБА_5 подали декларацію про початок будівельних робіт на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1" (категорія складності - ІІІ), яка того ж дня була зареєстрована Управлінням ДАБІ у Волинській області, реєстраційний номер ВЛ13.

25 лютого 2016 року після проведення будівельних робіт ОСОБА_4. та ОСОБА_5 подали до Відділу ДАБК Луцької міської ради декларацію про готовність до експлуатації об'єкта "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1", який відноситься до І-ІІІ категорії складності.

03 березня 2016 року Відділом ДАБК Луцької міської ради на адресу позивачів надіслано повідомлення №28.2-7/202 про повернення на доопрацювання декларації про готовність об'єкта до експлуатації, в якому зазначено, що позивачі можуть повторно звернутися за реєстрацією декларації після усунення виявлених недоліків.

Недоліки оформлення декларації про готовність об'єкта до експлуатації полягала у тому, що в ній некоректно зазначено одиницю виміру в основних показниках об'єкта щодо "кількість робочих місць", та не зазначено інформацію у пункті 22 декларації щодо сплати коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Водночас, жодних претензій щодо відсутності містобудівних умов та обмежень у листі зазначено не було.

03 березня 2016 року начальником Відділу ДАБК Луцької міської ради було видано наказ № 19 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1" у зв'язку з проведенням будівництва без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а також зазначенням у декларації про початок виконання будівельних робіт недостовірних даних щодо найменування об'єкта будівництва.

09 березня 2016 року Відділом ДАБК Луцької міської ради на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надіслано лист, в якому зазначалося про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 жовтня 2015 року, № ВЛ13.

Вважаючи, що вчинені відповідачем дії та прийняті рішення не відповідають чинному законодавству, позивачі звернулися в суд.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправними дій щодо скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, визнання протиправним наказу про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, а також в частині зобов'язання відповідача поновити реєстрацію про початок виконання будівельних робіт, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із неправомірності дій Відділу ДАБК Луцької міської ради, оскільки для цього не існувало підстав, передбачених частиною сьомою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038).

Крім того, Відділ ДАБК Луцької міської ради без проведення перевірки та попереднього направлення акту перевірки позивачам також не мав права скасовувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт. Листом від 22 вересня 2015 року № М409/20-7 Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради повідомило їх про те, що містобудівні умови та обмеження на реконструкцію з надбудовою нежитлової будівлі під офісний центр не потребують наданню.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправними дій з повернення декларації про готовність до експлуатації об'єкта, зобов'язання відповідача зареєструвати цю Декларацію, суди виходили з того, що підстави для її повернення, які наведені у листі Відділу ДАБК Луцької міської ради від 03 березня 2016 року № 28.2-7/202, не передбачені переліком, який міститься у статті 391 Закону №3038.

Такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій є частково правильним з огляду на таке.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до частин першої та сьомої статті 36 Закону № 3038 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Декларацію про початок виконання будівельних робіт може бути скасовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт; 2) отримання відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до вимог частини першої статті 39 та частини другої статті 391 Закону № 3038 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

У разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Отже, статтями 36, 39, 391 Закону № 3038 в залежності від обставин передбачено оформлення декларацій двох видів, а саме: декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Разом з тим, статтею 391 Закону № 3038 не розмежовано зазначені декларації на види, у зв'язку із чим за наявності ознак самочинного будівництва є підстави для скасування як декларацій про початок виконання будівельних робіт, так і декларацій про готовність об'єкта до експлуатації.

Тому, підстави для скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, передбачені частиною сьомою статті 36 Закону № 3038, не є вичерпними.

У відповідності до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 26, пункту першого частини першої, частини третьої статті 29 Закону № 3038 суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 1 Закону № 3038 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109 "Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст", затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються (далі - Порядок № 109).

Згідно з пунктом 25 цього Переліку містобудівні умови та обмеження не надаються у разі реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення.

Суди першої та апеляційної інстанції не з'ясували чи має ознаки зміна зовнішньої конфігурації будівлі по АДРЕСА_1 внаслідок її реконструкції з добудовою до двох існуючих поверхів ще трьох поверхів, а врешті й до збільшення поверховості до 5-ти поверхів, і чи зобов'язані були позивачі у цьому випадку отримати до початку будівельних робіт у встановленому порядку містобудівні умови та обмеження з огляду на наявність листа Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 22 вересня 2015 року № М/409/20-7, в якому йдеться про відсутність у позивачів такого обов'язку, а також з урахуванням вимог містобудівного законодавства.

У зв'язку із цим колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотну неповноту судового розгляду, яка не може бути усунена судом касаційної інстанції з огляду на відсутність відповідних повноважень.

Між тим, встановлення вказаних обставин має суттєве значення для правильного вирішення даного спору у відповідній частині позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої рішення про задоволення позову у відповідній частині суди помилково вказали на те, що під час державної реєстрації декларації про початок будівельних робіт із змісту її розділу "Основні показники будівництва" Відділу ДАБК Луцької міської ради було відомо про збільшення поверховості об'єкта з двох до п'яти поверхів.

Так, у відповідності до абзацу першого пункту 16, пунктів 17 і 18 Порядку № 466 замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації за формою, наведеною у додатках 4, 5, 6 до цього Порядку.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п'яти робочих днів з дня надходження до нього декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та здійснює дії щодо внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає з письмовим обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації, декларацію: 1) про початок виконання підготовчих робіт замовникові (його уповноваженій особі) для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об'єкта, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених пунктом 7 цього Порядку), або щодо осіб, відповідальних за проведення технічного нагляду, та осіб, які розробили проект виконання підготовчих робіт; 2) про початок виконання будівельних робіт замовникові (його уповноваженій особі) для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об'єкта, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених пунктом 7 цього Порядку), містобудівних умов та обмежень (крім об'єктів, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються), проектувальника, головного архітектора та/або головного інженера проекту, осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 466 замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданих ним повідомленні, декларації, за виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, Відділ ДАБК Луцької міської ради під час перевірки повноти зазначених в декларації про початок будівельних робіт даних не уповноважений був здійснювати перевірку їх достовірності, у зв'язку із чим не має істотного значення для справи його обізнаність щодо збільшення поверховості об'єкта будівництва.

За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині позову підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо іншої частини позову про зобов'язання відповідача зареєструвати декларацію про готовність об'єкта містобудування до експлуатації колегія суддів зазначає про таке.

У відповідності до частин першої, четвертої, абзацу першого частини шостої статті 39 Закону № 3038 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Порядок оформлення декларації про готовність об'єкта до експлуатації встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - Порядок № 461), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

У відповідності до пунктів 18 і 19 Порядку № 461 орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Після проведення реєстрації один примірник декларації повертається замовнику (його уповноваженій особі) особисто або рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, другий - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який її зареєстрував.

У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Таким чином, підставою повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути лише недотримання порядку подання чи порядку оформлення декларації з порушенням установлених вимог.

Порядок подання та оформлення декларації про готовність об'єкта до експлуатації встановлено пунктом 17 Порядку № 461, згідно з яким замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації: щодо об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об'єктів, які належать до I - III категорії складності, за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об'єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Судами не встановлено, а відповідачами не доведено, що подання та оформлення декларації про готовність об'єкта до експлуатації (нежитлової будівлі по АДРЕСА_1) відбулось з порушенням вимог пункту 17 Порядку № 461.

Разом з тим, зазначаючи про протиправність дій Відділу ДАБК Луцької міської ради в частині повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації, суди до спірних правовідносин помилково застосували положення статті 391 Закону № 3038.

Так, у своїх рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій вказали на те, що підстави повернення, про які йдеться в листі Відділу ДАБК Луцької міської ради від 03 березня 2016 року № 28.2-7/202, не підпадають під перелік підстав, наведених у статті 391 Закону № 3038, зокрема: об'єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта. Матеріали справи не містять, а відповідачами не надано доказів того, що земельна ділянка, на якій знаходиться об'єкт, не була відведена для його будівництва.

Між тим, стаття 391 Закону № 3038 не містить у собі підстав для повернення декларацій, які подаються на реєстрацію. Зазначена норма закону встановлює підстави для скасування декларацій, які вже зареєстровані.

Проте, підстави повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації містяться у статті 39 Закону № 3038 і пункті 19 Порядку № 461.

Отже, задовольняючи позов у цій частині суди допустили порушення норм матеріального права, застосувавши помилково статтю 391 Закону № 3038, та водночас залишивши без уваги положення статті 39 цього ж Закону і пункту 19 Порядку № 461.

Та обставина, що назва об'єкту, яка зазначена у декларації про готовність об'єкта до експлуатації не відповідає назві цього об'єкту у правовстановлюючих документах щодо них, не є підставою для повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації з огляду положення пункту 18 і 16 Порядку № 461.

Так, вказаними пунктами Положення № 461 визначено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об'єкта до експлуатації, за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Отже, виходячи з того, що позивачі несуть відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у деклараціях, функція Відділу ДАБК Луцької міської під час проведення реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації зводилася лише до перевірки повноти даних, зазначених у ній, та до її реєстрації, якщо така неповнота не встановлена.

Порядок № 461 не надає Відділу ДАБК Луцької міської повноважень на перевірку достовірності даних, внесених до декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Не містить у собі Порядок № 461 й підстав для повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації і у разі скасування ним декларації про початок будівельних робіт.

Правильно вирішивши спір в частині визнання протиправними дій Відділу ДАБК Луцької міської з повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації, судами безпідставно не застосовані положення частини другої статті 40 Закону № 3038.

Із змісту листа Відділу ДАБК Луцької міської від 03 березня 2016 року № 28.2-7/202, яким декларацію про готовність об'єкта до експлуатації повернуто позивачам, слідує, що однією з підстав для повернення декларації є не зазначення інформації в пункті 22 цієї декларації щодо сплати коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

У відповідності до частини другої статті 40 Закону № 3038 замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 40 Закону № 3038 до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури; 7) об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); 10) об'єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Таким чином, незалежно від наявності чи відсутності ознак, наведених у частині четвертій статті 40 Закону № 3038, обов'язок участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виникає лише в разі забудови земельної ділянки.

Судами встановлено, що позивачами здійснена реконструкція існуючої нежитлової будівлі, зокрема лише в частині зміни поверховості - з двох до п'яти поверхів.

Відповідачами не доведено, що зміни в конфігурації будівлі відбулися із зміною (збільшенням) розміру фундаменту, що у свою чергу доводить відсутність факту забудови земельної ділянки, а отже й - відсутність правових підстав для участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Разом з тим, у відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, такими, що не відповідають вимогам закону є дії Відділу ДАБК Луцької міської щодо повернення позивачам декларації про готовність об'єкта до експлуатації з вказівкою про обов'язок зазначити інформацію про сплату коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Водночас, колегія суддів вважає необхідним вказати й на таке.

У відповідності до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом другим частини четвертої статті 105, пунктом другим частини другої статті 162 цього ж Кодексу адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За приписами пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, дії щодо реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації Відділом ДАБК Луцької міської мали бути вчинені як суб'єктом владних повноважень.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з повноважень органу державного архітектурного контролю, що надані йому Порядком № 461, зазначений орган, може повернути декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, не проводячи її реєстрацію, лише за наявності на те підстав. Однак за їх відсутності - він зобов'язаний зареєструвати її.

Оскільки підстави для повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації були відсутні, то є правильними та такими, що не порушують принципу невтручання у діяльність органу публічної влади, висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання Відділу ДАБК Луцької міської зареєструвати вказану декларацію.

Інші доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій в частині визнання протиправним дій щодо повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації та зобов'язання суб'єкта владних повноважень її зареєструвати.

У відповідності до статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд або для продовження розгляду, а також залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.

За правилами встановленими статтею 224 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Відділу державного архітектурно - будівельного контролю Луцької міської ради задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо скасування реєстрації декларації від 13 жовтня 2015 року № ВЛ13 про початок виконання будівельних робіт на об'єкті "Реконструкція офісної будівлі з надбудовою по АДРЕСА_1", скасування наказу про скасування реєстрації зазначеної декларації та зобов'язання поновити її реєстрацію в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії скасувати і дану справу у цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України у не скасованій частині з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.