Справа № 823/429/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 вересня 2017 року м. Київ К/800/24884/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року, ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду 5 травня 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2017 року зазначена касаційна скарга залишена без руху, а скаржникові у строк до 15 серпня цього ж року запропоновано усунути зазначені в ній недоліки виконавши вимоги частин 1, 4 і 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України. Одночасно роз'яснено наслідки невиконання вимог ухвали.

На виконання вимог наведеної ухвали судді у встановлений нею процесуальний строк на адресу Вищого адміністративного суду України надійшла заява скаржника, однак, виходячи з її змісту, недоліки касаційної скарги не усунуто.

Так, касаційна скарга надіслана позивачем у електронному вигляд, що не узгоджується з вимогами частини 1 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що така подається в письмовій формі.

Водночас, скаржник зазначає, що надіслана ним у електронному вигляді касаційна скарга має таку ж юридичну силу як і у письмовому вигляді, а тому повинна бути прийнята і розглянута судом у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства.

Однак, такі доводи заявника не свідчать про виконання ним вимог ухвали судді про залишення касаційної скарги без руху, а також приписів частини 1 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведені положення Основного Закону України деталізовані, зокрема, у статтях 13, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, якими забезпечено право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду і визначено суб'єктів такого права.

Реєстрацію вхідної кореспонденції, зокрема, касаційних скарг забезпечує автоматизована система документообігу суду, яка функціонує в адміністративних судах і передбачає обов'язкову реєстрацію таких в системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження документів (частини 1, 2 статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 6 статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, у тому числі видачі судових рішень та виконавчих листів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів судових рішень та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним та юридичним особам, підготовки статистичних даних, визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вищевказаної процесуальної правової норми рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, погодженим наказом Державної судової адміністрації України від 2 квітня 2015 року № 45, затверджено Положення про автоматизовану систему документообігу суду (далі - Положення).

За визначенням абзацу 24 пункту 1.2.1 Положення реєстрація вхідної кореспонденції - фіксування в автоматизованій системі факту надходження до суду судових справ та інших передбачених законом документів.

В абзацах 1, 2 пункту 1.3.1 Положення зазначено, що ним визначено порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції (далі - автоматизована система), яка забезпечує реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції, в тому числі судових справ, етапів їх руху.

Абзацами 1, 2 Положення також визначено, що автоматизована система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в суді, зокрема, реєстрацію та розподіл вхідної кореспонденції, реєстрацію вихідної кореспонденції, а також внутрішніх документів суду.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.2.1 Положення вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов'язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. У разі неможливості з об'єктивних причин здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду, із зазначенням причин встановлення такого терміну.

Окрім цього, правила ведення діловодства у Вищому адміністративному суді України, апеляційних та окружних адміністративних судах встановлює, а порядок роботи з документами регламентує Інструкція з діловодства в адміністративних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 174 (далі - Інструкція).

Пункт 2.2 Інструкції регламентує організацію роботи з документами, що передаються електронними засобами зв'язку (електронною поштою, факсом, телеграмою тощо).

Зокрема, згідно з положеннями пунктів 2.2.1., 2.2.3., абзацу 6 пункту 2.2.4, пунктів 2.2.6., 2.2.18. отримання та відправлення електронних документів здійснюється через офіційні електронні адреси суду. Працівники апарату суду, відповідальні за роботу з офіційними скриньками електронної пошти, зобов'язані перевіряти електронну поштову скриньку не менше двох разів на день (на початку першої та другої половини робочого дня). Після отримання електронних документів працівники, відповідальні за роботу з офіційними скриньками електронної пошти реєструють електронний документ відповідно до вимог діловодства. Обробленню та реєстрації не підлягають електронні документи, у яких: відсутня зворотна електронна адреса; зворотна адреса невідома та в тексті документа відсутній підпис, за яким можливо ідентифікувати відправника; не вказана електронна адреса одержувача, якому надійшов документ (рядок "Кому", "Копія" або "Прихована копія"). Для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв'язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали. До підтвердження оригіналами такі документи мають статус інформаційних.

При цьому, електронним документом, у розумінні частини 1 статті 5 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон № 851-IV) є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Частинами 2-4 цієї ж статті передбачено, що склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Положеннями статей 6-8 Закону № 851-IV визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред'явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Електронний документ не може бути застосовано як оригінал, зокрема, в інших випадках, передбачених законом.

Також, за приписами статті 3 Закону України від 22 травня 2003 року № 852-IV «Про електронний цифровий підпис» (далі - Закон № 852-IV) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

У даному випадку, касаційна скарга, направлена у вигляді електронного документу на офіційну електронну адресу суду, скріплена електронно-цифровим підписом, не містить застережень щодо оброблення та реєстрації електронних документів, відповідає вимогам щодо електронних документів із розміщенням усіх обов'язкових реквізитів, а тому, в силу вищевказаних положень законодавства та Інструкції підлягала обов'язковій реєстрації у Вищому адміністративному суді України з подальшою її візуалізацією у вигляді паперової копії і передачею для розгляду судді, визначеному в порядку, встановленому процесуальним законодавством.

Разом з тим, суддя - доповідач в силу приписів частини 2 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язаний переконатись у відповідності скарги вимогам статті 213 цього Кодексу частинами 1 і 4 якої передбачено обов'язкове дотримання письмової форми касаційної скарги та власноручного підпису особи, яка її подає, що не було виконано скаржником.

Вищевказані вимоги процесуального закону щодо обов'язкової подачі касаційної скарги в письмовому вигляді узгоджується з приписами пункту 3 частин 3 статті 8 Закону № 851-IV, якою визначено правовий статус електронного документа та його копії і зазначено, що електронний документ не може бути застосовано як оригінал в інших випадках, передбачених законом.

Касаційна скарга, надіслана позивачем на виконання вимог ухвали судді про залишення її без руху подана в електронному, а не в паперовому вигляді, як це передбачено статтею 213 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак відсутні підстави вважати, що така оформлена з дотриманням вимог цієї процесуальної норми права.

Крім того, в ухвалі судді про залишення касаційної скарги без руху наголошувалось на тому, що згідно з положеннями статті 158 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови. Судове рішення, яким суд зупиняє чи закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або приймає рішення щодо інших процесуальних дій, клопотань, викладається у формі ухвали. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах. Судові рішення в електронній формі оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису.

В свою чергу, за змістом частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України на вимогу особи, яка бере участь у справі, а так само особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, суд у цей самий день видає копію постанови (або її вступної та резолютивної частин) чи ухвали суду.

Вжиті у цій процесуальній нормі права поняття "копія постанови" і "копія ухвали" за своїм змістом є тотожними поняттю копії судового рішення, наведеного у частині 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України і саме в цьому значенні вживаються у цьому Кодексі і в інших його правових нормах.

При цьому, за приписами пунктів 6.6.19, 6.6.18, абзацу 2 пункту 6.8.9 Інструкції помічник судді або особа, яка його заміщує, здійснює оформлення копій судових рішень для надіслання сторонам у справі відповідно до вимог процесуального законодавства.

Копії ухвали повинні бути засвідчені написом "З оригіналом згідно" із зазначенням найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища. Підпис помічника судді або особи, яка його заміщує, яким засвідчується копія документа, скріплюється номерною печаткою, закріпленою за відповідним помічником судді таким чином, щоб відбиток печатки охоплював останні кілька літер найменування посади особи, яка підписала документ.

Якщо копія викладена на кількох аркушах, вони, як правило, повинні бути прошнуровані нитками через три проколювання голкою та на зворотному боці останнього аркуша скріплені підписом відповідальної особи апарату суду і печаткою із зазначенням кількості зшитих аркушів, посади, прізвища, імені, по батькові відповідного працівника апарату суду.

Тільки таке за формою рішення може одержати зацікавлена особа у суді першої, апеляційної або касаційної інстанції і саме про таке рішення ідеться у частині 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зміст поняття судового рішення та копії судового рішення, розкривається також у абзацах 6 і 9 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740.

Судовим рішенням, у розумінні вищезазначених норм Порядку, є вирок, рішення, постанова, ухвала, окрема ухвала (постанова) суду, що ухвалені (постановлені) судами у кримінальних, цивільних, господарських справах, у справах адміністративної юрисдикції та у справах про адміністративні правопорушення, а також судовий наказ, виданий в порядку наказного провадження у цивільних справах.

Копією судового рішення на паперовому носії є документ, виготовлений в апараті суду з використанням або без використання комп'ютерної техніки, інформація в якому викладена у формі текстових даних та зафіксована на папері.

Отже, чинне законодавство України розрізняє поняття "судове рішення" та "копія судового рішення", наділяє їх конкретним змістом і передбачає, що оригінал судового рішення завжди залишається у суду, який його ухвалив, а копія такого рішення видається цим судом певному колу осіб, визначеному процесуальним законодавством у встановленому законом порядку і з дотриманням чітко визначених вимог щодо його зовнішньої форми.

Зокрема, копія судового рішення може бути виготовлена лише відповідним судом (судом першої інстанції, апеляційним чи касаційним судом в залежності від того де фізично перебуває оригінал судового рішення) за наявності цього рішення в оригіналі і за умови виконання вимог Інструкції щодо його засвідчення.

Сторони, особи, які беруть участь у справі, інші учасники судового процесу не наділені процесуальною можливістю самостійно виготовляти копії судових рішень.

Тим більше, що Кодекс адміністративного судочинства України і Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" не обмежують право особи на одержання копій судових рішень у будь-якій кількості за визначену плату (судовий збір), або безкоштовно за наявності відповідних передбачених законодавством пільг щодо оплати судового збору.

Також, необхідно враховувати і те, що суд касаційної інстанції може здійснити перегляд судових рішень без витребування матеріалів справи виключно на підставі змісту оскаржуваного судового рішення (пункт 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких умов, вкрай важливим є надання до суду касаційної інстанції таких копій судових рішень які б не викликали сумнів у їх достовірності та були засвідчені у встановленому порядку судом, який такі рішення ухвалив, що б давало можливість точно ідентифікувати їхній зміст, правильно визначити встановлені судами обставини справи, застосовані ними норми матеріального і процесуального права, виключити можливість підроблення цих рішень, викривлення, спотворення встановлених судами обставин справи, введення суду в оману, а також забезпечити гарантії їх відповідності оригіналу, який знаходиться у матеріалах відповідної судової справи.

Саме з метою забезпечення вищевказаних аспектів законодавець у частині 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України і закріпив обов'язок скаржника надавати до суду касаційної інстанції копії оскаржуваних судових рішень.

Надані скаржником (в електронному вигляді) на виконання вимог ухвали судді про залишення касаційної скарги без руху копії копій оскаржуваних судових рішень не відповідають названим вище критеріям, а тому, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вимоги вказаної ухвали судді та частини 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України виконані у повному обсязі.

У відповідності до частини 3 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 213 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу, якою передбачено повернення касаційної скарги.

За таких обставин, згідно приписів частини 3 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, дану касаційну скаргу слід повернути скаржникові.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Водночас, у відкритті касаційного провадження у справі на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

У відповідності з положеннями частини 2 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, за правилами названої статті не може бути подана скарга про касаційний перегляд судових рішень, які не перешкоджають провадженню у справі, або не переглядались в апеляційному порядку.

Постановлення апеляційним судом ухвали про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не перешкоджає подальшому провадженню у справі, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо вирішення питання про відвід судді в апеляційному порядку не переглядалась, що виключає можливість касаційного перегляду таких судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 108, 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 5 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року, постановлену за наслідками апеляційного перегляду вищевказаного судового рішення, повернути скаржникові.

У відкритті касаційного провадження у цій справі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, відмовити.

Копію цієї ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк