Справа № 815/4126/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2017 р. м. Київ К/800/2802/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Цвіркуна Ю.І.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (ОДПІ)

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2013

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013

у справі № 815/4126/13-а Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адепт-Промсистеми»

до Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2013 позов задоволено частково: скасовані податкові повідомлення-рішення Саратської МДПІ Одеської області ДПС від 15.01.2013: № у частині збільшення суми податкового зобов'язання із податку на прибуток на 4248,00 грн., № у частинізбільшення суми податкового зобов'язання з ПДВ на 3484 ,00 грн. за основним платежем та 1142,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення Саратської МДПІ Одеської області ДПС від 15.01.2013: № , № .

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошових зобов`язань із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 04.02.2013 № 62/2200/36212009. Згідно з цими висновками позивач порушив норми пункту 5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), пунктів 1.3, 1.8 ст.1, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 ст. 138, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК): завищено валові витрати у податковому обліку за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2010 року на 12020,00 грн., витрати за ІІ та ІІІ квартали 2011 року на загальну суму 289876,00 грн. та податковий кредит на загальну суму 46250,00 грн. за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав-Україна» та ТОВ «Укрвебконсалтинг», які не мали реального характеру. Внаслідок цих порушень позивачем занижено податок на прибуток на 53429,00 грн. у податковому обліку за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2010 року, ІІ та ІІІ квартали 2011 року та податковий кредит із ПДВ за червень, липень, листопад 2010 року, квітень, травень, серпень 2011 року на загальну суму 46250,00 грн.

За результатами перевірки стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.01.2013: № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 53429,00 грн. за основним платежем та 752,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 46250,00 грн. за основним платежем та на 1143,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав-Україна», ТОВ «Укрвебконсалтинг» товарів (електрообладнання, металопродукція) від імені цих постачальників виписано на адресу позивача видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат (витрат) та податкового кредиту у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Згідно з пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств (Закон № 334/94-ВР, втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких положень, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з підпунктом 5.2.1 цієї статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК)

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР, втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності ПК України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення суми валових витрат (витрат) та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову, ДПІ у судовому процесі посилається на нікчемність правочинів з поставки між позивачем та ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав-Україна», ТОВ «Укрвебконсалтинг» з огляду на ознаки фіктивності постачальників ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна» та ТОВ «Центроспав Україна» по ланцюгу поставки (ПП «ТКФ «Імперія-М», ТОВ «Строймаркет», ТОВ «Мівісс»), відсутність ТОВ «Укрвебконсалтинг» за місцезнаходженням, пояснення керівника та засновника ТОВ «Укрвебконсалтинг» Ваврова Ю.В., наданих у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, щодо його непричетності до господарської діяльності цього товариства та реєстрацію ним товариства на своє ім'я як засновника за пропозицією іншої особи за винагороду.

Суд першої інстанції встановив факт операцій з поставки позивачу від ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна» та ТОВ «Центросплав-Україна» товарно-матеріальних цінностей (електроди, сопла, штекери, токові наконечники тощо) на підставі оцінки документів бухгалтерського та податкового обліку, а саме: видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, банківських виписок з рахунку, - копії яких приєднані до справи (а.с. 76-91, т. 1-й). Висновок суду першої інстанції про правомірне зменшення в податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту, задекларованих на підставі документів, виписаних на операції з поставки товару від ТОВ «Укрвебконсалтинг», вмотивований тим, що, оскільки ці документи підписані невстановленою особою, вони не можуть бути підставою для податкового обліку. До такого висновку суд прийшов на основі оцінки пояснень керівника цього товариства Ваврова Ю.В., наданих ним під час розслідування кримінальної справи № 58, порушеної за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 205, частиною 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, в яких він заперечив своє відношення до діяльності цього товариства та реєстрацію його за винагороду, встановлення досудовим слідством факту задіяння ТОВ «Укрвебконсалтинг», наряду з іншими фіктивними суб'єктами підприємницької діяльності в схемі незаконного формування податкового кредиту для підприємств реального сектору економіки. (а.с. 215- 218, т.1-й),

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов повністю, погодився із висновками суду першої інстанції у частині формування позивачем валових витрат (витрат) та податкового кредиту за наслідками господарських операцій із ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав Україна», однак не погодився із висновками суду першої інстанції щодо оцінки операцій між позивачем і ТОВ «Укрвебконсалтинг», пославшись при цьому на те , що провадження у вище зазначеній кримінальній справі закрито згідно з постановою старшого слідчого з ОВС ДПС в Одеській області від 29.04.2013. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини нікчемності правочину можуть бути встановлені лише вироком суду у кримінальній справі.

З висновками апеляційного суду можна погодитись лише частково.

Оцінюючи докази у справі, надані позивачем на підтвердження операцій з ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав Україна» (видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківські виписки з рахунку), суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили з того, що за відсутності з боку ОДПІ доказів, які б беззаперечно спростовували достовірність вище зазначених документів, ОДПІ не доведено на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат (витрат) та податкового кредиту, задекларованих на підставі цих документів за операціями з поставки товарів з ТОВ «ПлазмаТехсервіс-Україна», ТОВ «Центросплав Україна». Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Що ж до висновку апеляційного суду про правомірне збільшення позивачем сум витрат та податкового кредиту на підставі документів, виписаних від імені ТОВ «Укрвебконсалтинг», то він є помилковим.

Визнаючи неправильним висновок суду першої інстанції щодо безтоварності операцій між позивачем і ТОВ «Укрвебконсалтинг», апеляційний суд не звернув увагу, що такий висновок суд першої інстанції обґрунтував не тільки на підставі оцінки показань Ваврова Ю.В., а взяв до уваги стан дотримання ТОВ «Укрвебконсалтинг» податкової дисципліни, відсутність у позивача доказів на перевезення металопродукції, складування, зберігання. В наданих позивачем товарно-транспортних накладних не вказано пункт навантаження, відомості про вантаж неконкретні (вказано ТМЦ згідно з накладної), кількість, ціна вантажу (а.с. 69, 206-207, т. 1-й). Довід ОДПІ, що документи від імені ТОВ «Укрвебконсалтинг», в тому числі податкові накладні, підписані не уповноваженою особою, доказами, які є у справі, не спростовуються.

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; є) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Відповідно до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 21.12.2010 № 969, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за № 1401/18696 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України, застосовуючи норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд апеляційної інстанції не дотримався правової позиції, викладеної в зазначених судових рішеннях Верховного Суду України, неправильно застосував вище наведені норми, внаслідок чого дійшов неправильного висновку щодо результату розгляду спору.

З огляду на викладене у суду апеляційної інстанції не було підстав, встановлених ст. 202 КАС України, для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2013 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписЮ.І. Цвіркун