Справа № 161/256/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/4566/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 06.01.2017року звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до постанови від 28.12.2016 його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за здійснення зупинки автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та ближче 10 метрів від виїзду із прилеглої території.

Зазначає, що з даною постановою не погоджується, оскільки здійснена зупинка була вимушеною через погане самопочуття, вільних місць аби припаркувати автомобіль на даній ділянці дороги не було. Окрім того є інвалідом, а тому дія знаку «Зупинку заборонено» на нього не повинна поширюватися, а поліцейський міг обмежитися усним зауваженням. Винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позбавило його скористатися правом юридичного захисту та отримати відповідну правову допомогу.

Оскаржуваною постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим , що відповідно до постанови від 28.12.2016 його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за здійснення зупинки автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та ближче 10 метрів від виїзду із прилеглої території. Зазначає, що з даною постановою не погоджується, оскільки здійснена зупинка була вимушеною через погане самопочуття, вільних місць аби припаркувати автомобіль на даній ділянці дороги не було. Окрім того є інвалідом, а тому дія знаку «Зупинку заборонено» на нього не повинна поширюватися, а поліцейський міг обмежитися усним зауваженням. Винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позбавило його скористатися правом юридичного захисту та отримати відповідну правову допомогу.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в діях позивача наявний факт правопорушення ПДР, правопорушення зафіксоване належним чином, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження в суді.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, в силу положень ч.1 ст. 71 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він покликається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ч. 1 ст. 122 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Судом встановлено, що 28.12.2016 інспектором роти №2 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 030310, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. По суті правопорушення в постанові зазначено, що 28.12.2016 об 11 год. 10 хв. в м. Луцьк по вул. Карпенка-Карого водій здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та ближче 10 метрів від виїзду із прилеглої території, чим порушив п. 8.4 (В) та п. 15.9 (и) ПДР .

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В обґрунтування заперечень на адміністративний позов, представником відповідача було представлено відео з бодікамери, з якого вбачається, що в діях позивача є ознаки правопорушення, жодних пояснень щодо поганого самопочуття при розгляді справи на місці правопорушення позивач не надавав, фактично порушення визнав. Тобто, його було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до діючого законодавства, адміністративне стягнення накладено правомочним органом. Доводи позивача про те, що на нього дія даного дорожнього знаку не повинна поширюватися, як на інваліда ІІ групи, судом не може бути взято до уваги, оскільки даний знак відноситься до групи «Заборонні знаки», дія даного знака поширюється на усіх без виключення водіїв. Окрім того, його розміщення погодженого відповідно до «Схеми встановлення дорожніх знаків», копія якої міститься в матеріалах справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки в діях ОСОБА_1 наявний факт правопорушення ПДР, правопорушення зафіксоване належним чином, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження в суді.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2017 року у справі № 161/256/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5