Справа № 826/22282/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2017 року № 826/22282/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Качур І.А., Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль»
доНаціонального банку України
третя особаПублічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
провизнання протиправними дій щодо відмови в купівлі іноземної валюти, відшкодування моральної та матеріальної шкоди
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (надалі - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк»), в якому просить Суд: визнати протиправними дії Національного банку України щодо відмови у купівлі іноземної валюти в сумі 140000 євро для оплати товару за зовнішньоекономічним Договором № 3802256/14 від 01.09.2014 року; стягнути з Національного банку України матеріальну шкоду в сумі 14695,67 (чотирнадцять тисяч шістсот дев'яносто п'ять гривень шістдесят копійок) та моральну шкоду в сумі 66500 грн. (шістдесят шість тисяч п'ятсот) завдану протиправними діями Національного банку України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем без посилань на конкретні норми, які на його думку, були порушені та без зазначення будь-яких конкретних причини, протиправно непідтверджена можливість позивача по здійсненню операцій по оплаті за контрактом з Luwa Air Engineering AG, що призвело до порушення його прав та законних інтересів, а також створило перешкоди у здійсненні зовнішньоекономічних операцій по придбанню товару (установка кондиціонування повітря), який використовується позивачем для провадження власної господарської діяльності.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив Суд відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що відповідач при не підтвердженні операції позивача діяв згідно з Конституцією і законами України та у межах наданих повноважень, а також добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані дії.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальність «Т-Стиль» 18 серпня 2015 року подало заявку до Національного банку України через уповноважений банк - ПАТ КБ «Приватбанк» на купівлю іноземної валюти в сумі 140000 євро для оплати установки кондиціювання повітря за зовнішньоекономічним Договором № 3802256/14 від 01.09.2014 року.

Електронним повідомленням від 21.08.2015 року №25-03001/59567 Національний банк України (надалі - НБУ) повідомив ТОВ «Т-Стиль», що НБУ не підтверджені заяви клієнтів на купівлю та перерахування іноземної валюти за імпортними операціями по реєстру «Інформація про намір купівлі та/або переказів безготівкової іноземної валюти в розрізі суб'єктів».

ТОВ «Т-Стиль» 21 серпня 2015 року було подано повторну заявку до НБУ на купівлю іноземної валюти в сумі 140000 євро для оплати товару за зовнішньоекономічним Договором № 3802256/14 від 01.09.2014 року.

Електронним повідомленням від 27.08.2015 року №25-03001/60692 Національний банк України (надалі - НБУ) повідомив ТОВ «Т-Стиль», що НБУ не підтверджені заяви клієнтів на купівлю та перерахування іноземної валюти за імпортними операціями по реєстру «Інформація про намір купівлі та/або переказів безготівкової іноземної валюти в розрізі суб'єктів».

Позивач вважає, що вищезазначені дії відповідача є протиправними, а тому звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 99 Конституції України, основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Частиною 3 статті 6 зазначеного Закону, Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк виконує такі функції, зокрема, здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

Спірні правовідносини, на момент їх виникнення, регулювалися Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного контролю і валютного регулювання» від 19.02.1993 року № 15-93 (надалі - Декрет), Постановою Правління НБУ від 23.02.2015 року № 124 «Про особливості здійснення деяких валютних операцій» (надалі - Постанова НБУ № 128), Постановою Правління НБУ від 03.06.2015 року № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (надалі - Постанова НБУ № 354).

Відповідно до статті 7 Декрету, у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.

Згідно з пп.15 п.6 Постанови №354 з метою недопущення недобросовісної практики проведення валютних операцій уповноважені банки формують реєстр із купівлі іноземної валюти та/або перерахування за межі України іноземної валюти за дорученням клієнтів та подають його до Національного банку України в день отримання від клієнта заяви про купівлю іноземної валюти/платіжного доручення.

Якщо сума заяви про купівлю іноземної валюти/платіжного доручення на перерахування за межі України іноземної валюти дорівнює або більше еквівалента 50000 доларів США на дату заяви/платіжного доручення, то уповноважений банк подає разом із реєстром копії документів (у сканованому вигляді), які є підставою для здійснення цих операцій. Інформація за заявами про купівлю іноземної валюти, у яких сума менша, ніж зазначена, надається в реєстрах в узагальненому вигляді. Інформація за платіжними дорученнями в іноземній валюті на переказ коштів за межі України, у яких сума менша, ніж зазначена, до реєстрів не надається.

Уповноваженим банкам забороняється проводити операцію клієнта в разі отримання від Національного банку України повідомлення про непідтвердження можливості її здійснення. Підтверджені операції можуть бути виконані не раніше четвертого операційного дня з дня подання уповноваженим банком інформації про ці операції в реєстрі.

З метою запобігання непродуктивному відпливу капіталу за кордон Національний банк України має право запитувати й отримувати від уповноваженого банку копії додаткових документів, необхідних для з'ясування обставин щодо конкретної операції, інформація про яку була подана у відповідному реєстрі. У цьому разі уповноважений банк не може здійснювати таку операцію до моменту отримання окремого підтвердження Національного банку України.

Також, підпунктом 2 пункту 1 Постанови 124, як додатковий захід щодо діяльності банків у сфері проведення валютних операцій, запроваджено заборону уповноваженим банкам здійснювати авансові платежі (попередню оплату) в іноземній валюті за імпорт товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом), загальна вартість якого перевищує 50000 доларів США (еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установлених Національним банком на день укладення договору) якщо Національним банком повідомлено уповноважений банк про непідтвердження можливості здійснення цих платежів.

Уповноважені банки для погодження зазначених платежів зобов'язані формувати відповідний реєстр, що подається до Національного банку засобами електронної пошти разом з копіями документів (у сканованому вигляді), які є підставою для здійснення цих операцій.

Пунктом 7 Постанови 354 та пунктом 5 Постанови 124 визначено, що на час дії цих постанов інші нормативно-правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечать вимогам цих постанов.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Національним банком, з метою реалізації своєї компетенції, визначеної вищевказаними нормами, встановлено, що отримання відповідного підтвердження з боку Національного банку є необхідною умовою та обов'язковим елементом встановленого порядку купівлі клієнтами уповноважених банків іноземної валюти та/або перерахування її у встановлених випадках клієнтами уповноважених банків за межі України. Відсутність такого підтвердження є підставою відмови в купівлі/перерахуванні за межі України іноземної валюти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, при здійснені аналізу операцій в реєстрі 2С «Інформація про намір купівлі та/або переказів безготівкової іноземної валюти в розрізі суб'єктів» (далі - Реєстр) за 21.08.2015, встановлено, що ТОВ «Т-СТИЛЬ» надана заява на купівлю іноземної валюти до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» щодо здійснення передоплати за зовнішньоекономічним контрактом від 01.09.2014 №3802256/14.

В результаті аналізу пакету документів ТОВ «Т-СТИЛЬ» встановлено порушення вимог пункту 3.4 Розділу III Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 в частині відсутності відмітки уповноваженого банку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на зовнішньоекономічному контракті від 01.09.2014 №3802256/14, яка має містити дату здійснення переказу іноземної валюти, її суму та код (цифровий або літерний код іноземної валюти відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів).

У зв'язку з недотриманням вказаних вимог пункту 3.4 Положення, на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслано лист №25-03001/60692 від 27.08.2015 про не підтвердження заяви на купівлю іноземної валюти ТОВ «Т-Стиль» за зовнішньоекономічними контрактами від 01.09.32014 №3802256/14 на суму 140 000,00 євро.

На підтвердження власної правової позиції відповідачем до матеріалів справи надано компакт диск з копіями документів, які були в електронному вигляді отримані від ПАТ КБ «Приватбанк», який (диск) містить, зокрема файл від 21.08.2015 зі скан-копією сторінки шостої вказаного контракту. Файл свідчить, що зазначена скан-копія отримана Національним банком України 21.08.2015 без відмітки уповноваженого банку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно купленої іноземної валюти 17.06.2015 на суму 35 000 євро (відсутня дата здійснення переказу купленої іноземної валюти, її сума та код (цифровий або літерний код іноземної валюти відповідно до Класифікатору іноземних валют та банківських металів).

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що на сторінці 6 зовнішньоекономічного контракту від 01.09.2014 р. №3802256/14не міститься відмітка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відносно купівлі валюти 17.06.2015 р. в сумі 35000 євро.

Не проставлення відмітки уповноваженим банком є порушенням вимог пункту 3.4 Розділу ІІІ Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, внаслідок чого Суд приходить до висновку, що відповідачем цілком обґрунтовано було відмовлено у купівлі іноземної валюти в сумі 140000 євро для оплати товару за зовнішньоекономічним Договором № 3802256/14 від 01.09.2014 року.

Суд звертає увагу, що в подальшому, заяву на купівлю іноземної валюти ТОВ «Т-СТИЛЬ» за зовнішньоекономічним контрактом від 01.09.2014 №3802256/14 на суму 140000,00 євро Національним банком України було підтверджено в Реєстрі за 28.08.2015 р., як таку, що оформлена з дотриманням вимог Положення щодо наявності зазначеної відмітки ПАТ КБ «Приватбанк» .

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині визнання протиправними дій Національного банку України щодо відмови у купівлі іноземної валюти в сумі 140000 євро для оплати товару за зовнішньоекономічним Договором № 3802256/14 від 01.09.2014 року, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог щодо стягнення з Національного банку України матеріальної та моральної шкоди, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну чи матеріальну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо стягнення з Національного банку України матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Нацбанком доведено правомірність оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 122, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

А.С. Мазур