Справа № 227/1693/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мацишин Л.С.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року справа №227/1693/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О.,суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 р. у справі № 227/1693/17 (головуючий І інстанції Мацишин Л.С.) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (далі - відповідач, апелянт,УПСЗН) в якому просила визнати незаконними дій відповідача щодо відмови у наданні статусу члена сім'ї загиблого (померлого) та видачі посвідчення члену сім'ї загиблого (померлого) та зобов'язання відповідача вчинити дії - надати статус члена сім'ї загиблого (померлого) та видати відповідне посвідчення.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії- задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 статусу члена сім'ї загиблого та у видачі посвідчення члена сім'ї загиблого.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради встановити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, статус члена сім'ї загиблого та видати їй посвідчення члена сім'ї загиблого.Також вирішено питання щодо судових витрат.

Постанова мотивована тим, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім'ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС,смерть яких пов'язана із захворюванням , отриманим під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом встановлено, що позивач 13 серпня 1977 року уклала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с.6)

ОСОБА_3 був призваний на спеціальні збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою від 01 серпня 1988 року (а.с.10).

Згідно з записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 ОСОБА_3, в період з 17 травня 1988 року по 02 серпня 1988 року виконував завдання по ліквідації на аварії на 4 енергоблоці Чорнобильської АЕС, отримав дозу опромінення 4 ренген 546 м/р. (а.с. 11)

Згідно довідки акту огляду МСЕК, у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було встановлено ІІ групу інвалідності. (а.с.9)

Згідно посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 у віці 59 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 13 червня 2016 року. (а.с.7)

Згідно довідки про причину смерті (до форми №106/о №122) причиною смерті ОСОБА_3 є хронічна ракова інтоксикація. (а.с.6)

Захворювання, що призвело до смерті, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії на засідання №38 від 02 вересня 2016 року. (а.с.12)

Позивач ОСОБА_2 25 листопада 2016 року отримала посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів І категорії, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Посвідчення діє до вступу в шлюб. (а.с.8)

Згідно Витягу з протоколу №4 від 30 березня 2017 року засідання комісії по встановленню статусу інваліда Великої Вітчизняної війни, члена сім'ї померлого (загиблого) ветерана війни та осіб, які належать до числа жертв нациських переслідувань відмовлено ОСОБА_2 у встановлені статусу згідно ст.. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З огляду на оскаржене рішення відповідача, воно мотивоване не підтвердженням належності померлого, смерть якого пов'язана з виконанням обов'язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, до осіб, зазначених в статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". В обґрунтування відмови також послались на те, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть який пов'язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, здійснюється відповідно до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». (а.с.13)

Не погодившись з даним рішенням позивач звернулась до суду за захистом свої прав та інтересів .

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України № 20-РП/04 від 1 грудня 2004 року ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов'язки військової служби та тилового забезпечення, пов'язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" так, як за життя став інвалідом внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім'ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Як вже було встановлено судом, чоловік позивача помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, а тому позивач є членом сім'ї військовослужбовця, у розумінні пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і на неї поширюється чинність цього Закону.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» оскільки позивачу.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 р. у справі № 227/1693/17 - залишити без задоволення.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2017 р. у справі № 227/1693/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов