Справа № 303/5034/17
Суддя: Котубей І. І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/5034/17
Провадження № 2-а/303/302/17
Ряд. стат. звіту № 13
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Котубей І.І.,

при секретарі Батьо Г.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево адміністративний позов Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Mohan Lal) про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В :

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Mohan Lal) про примусове видворення. Одночасно, позивач просить затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебуваючть в Україні.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 разом з трьома іншими громадянами 01 вересня 2017 року був перееданий на територію України представниками прикордонної поліції Угорщини в порядку процедури реадмісії в зв'язку з незаконним, поза пунктом пропуску, в складі групи осіб, перетином державного кордону України в Угорщину на ділянці відділу прикордонної служби «В.Паладь» Мукачівського прикордонного загону, в районі прикордонних знаків № 66-67, територія Велико-Падальської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. В подальшому відповідача було затримано на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення.

В ході з'ясування обставин правопрушення було встановлено, що відповідач потрапив до України незаконно, державу Україну використовував виключно, як країну транзиту, тому наміру залишитись в Україні для подальшого життя не мав. Враховуючи даний факт є всі підстави стверджувати, що наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні відповідач немав. Своїми діями він грубо та свідомо порушив законодавство України та підтвердив своє небажання законно перебувати на території України, в зв'язку з чим позивач звернувся в суд з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав заяву, просив задоволити.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, одночасно пояснив, що на даний час в країні його походження та проживання, в м.Кашмір проходять військові дії щодо поділу території, його рідних там вбили, якщо він повернеться додому його там також вб'ють, тому просить суд його не видворяти з території України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 01 вересня 2017 року був затриманий на ділянці відділу прикордонної служби «В.Паладь» Мукачівського прикордонного загону, в районі прикордонних знаків №66-67, територія Велико-Падальської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетинання державного кордону з України в Угорщину, у складі групи осіб.

В ході встановлення особи та зясування обставин правопорушення було зясовано, що затриманим є громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також було встановлено, що відповідач потрапив до України незаконно, поза пунктами пропуску, з метою пошуку кращих умов життя разом із своїми співвітчизниками в країнах Західної Європи.

03.09.2017 року начальником Мукачівського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до зазначеного рішення вирішено примусово повернути за межі України громядянина Індії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, у звязку з тим, що були всі підстави вважати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконає такого рішення, так як у останнього не має родичів на території України, які б могли надати допомогу у повернення до країни походження, за будь-якої можливості буде ухилятися від виїзду за межі України, тому з метою реалізації державної політики у сфері міграції було прийнято рішення про подання позову до суду про примусове видворення та затримання з одночаним клопотанням про його затримання з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обовязкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому суд зазначає, що обовязковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України. А факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

У звязку із зазначеним вище суд приходить до висновку, що після затримання відповідача позивачем не приймалося рішення про його примусове повернення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

Більше того, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_4, а саме мешканцем міста Кашмір. На теперішній час в країні громадянського походження відповідача триває конфлікт щодо меж розподілу міста, збройні напади, систематично порушуються права людини, що в подальшому слугувало підставою її вимушеного виїзду з країни походження.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають його примусовому видворенню до країни походження Індії, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 та в задоволенні клопотання про його затримання, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.11,17,18,71,160-163,186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Mohan Lal) про примусове видворення та клопотанні про його затримання - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий І.І.Котубей