Справа № 497/856/17
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/856/17
Провадження № 2-а/497/57/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.

за участю секретарів судового засідання - Ковтун О.І., Сітченка М.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом (а.с.2-5), прохальну частину якого декілька разів уточнював (а.с.31-32, 51-52) та просить постановити судове рішення, яким:

- визнати протиправними дії Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області при розрахунку пенсії позивача, щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2000 рік, та скасувати розпорядження Управління пенсійного фонду України у Болградському районі № 150940 від 13.04.2017 року;

- зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити розрахунок пенсії позивача на підставі його звернень виходячи із показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три останні календарні роки, які передують року звернення позивача про призначення пенсії за віком, та призначити пенсію за віком відповідно до ст.ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 09.03.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що 07.03.2017 року у зв'язку з досягненням пенсійного віку, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ним було подано заяву до Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області про призначення пенсії за віком, однак в прийнятті вищезазначеної заяви йому на особистому прийомі було відмовлено, та працівником УПФУ було роз'яснено, що такі заяви повинні подаватися на відповідному бланкову, а відтак 09.03.2017 року працівниками УПФУ було введено його в оману та він підписав заяву на бланкові, який було йому запропоновано.

З 09.03.2017 року, відповідно до розпорядження УПФУ від 13.04.2017 року № 150940 йому позивачу було призначено пенсію за віком у розмірі 1030.45 гривен.

При призначенні пенсії УПФУ використало схему нарахування, яка застосовується при перерахунку раніше призначеної пенсії з посиланням на те, що він отримував до часу виходу на пенсію, яку йому було призначено у відповідності до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв'язку із чим, при призначенні йому пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2000 рік, що суттєво зменшує розмір його пенсії та погіршує матеріальне становище позивача.

Після чого 26.04.2017 року позивач повторно звернувся до УПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та про перерахування пенсії із застосуванням показників заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2015-2016 року, тобто за рік передує року звернення.

У відповідь на звернення позивача, УПФУ повідомило листом від 10.05.2017 року № 3/к-3, що пенсія призначена та сплачується відповідно до діючого законодавства.

Проте позивач з таким висновком не погоджується, він вважає, що в його випадку має місце призначення нової пенсії, а ні переведення з одного виду пенсії на інший, так як ці види пенсії регулюються різним законодавством. Окрім цього позивач посилається на те, що ним була надана довідка про заробітну плату, яка відповідає вимогам ч.1 ст.40 Закону, тому заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за календарний рік, який передує року поновлення виплати раніше призначеної пенсії чи переведенню з одного виду пенсії на інший, а тому і призначенню пенсії за віком.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги, та усі доповнення до них підтримав в повному обсязі, та наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги, доповнення до позовних вимог, та пояснення позивача, які просив задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надіслав письмові заперечення (а.с.19-21), згідно яких стверджував, що первинно позивач перебував на обліку в УПФУ в та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія позивачу вперше була призначена з 27.06.2000 року.

09.03.2017 року позивач звернувся до УПФУ із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2016 рік.

Листом управління ОСОБА_1 було повідомлено, що на сьогоднішній день відповідно до діючого законодавства відсутні підстави для перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком згідно із Законом № 1058 слід застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу), що враховувався для обчислення пенсії, відповідно до Закону № 1058 в році, в якому заявник звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Надіслав до суду також клопотання про розгляд справи у відсутність представника (а.с.35, 36).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом під час дослідження матеріалів пенсійної справи заведеної Головним Управлінням пенсійного фонду України в Одеській області на ім'я позивача ОСОБА_1 встановлено, що на підставі заяви позивача від 14.07.2000 року (а.с.37) позивачеві була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.37-45). При призначенні пенсії за вислугу років позивачеві було зараховано стаж роботи 27 років, та призначено пенсію у розмірі 52 % відповідних сум грошового забезпечення, виплату якої припинено з 01.04.2017 року на підставі заяви позивача від 09.03.2017 року в зв'язку з переходом на інший вид пенсії за віком на підставі Закону України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування». Після призначення пенсії 14.07.2000 року позивач продовжував працювати.

Надалі, досягнувши пенсійного віку, 09.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три останні календарні роки, що передують року його звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, яку йому було призначено відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.22-28).

Пенсія ОСОБА_1 обчислена з урахуванням страхового стажу роботи 31 рік 11 місяців 24 дні, врахованого по 31.01.2017 рік (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1.35 складає 0,43088) та середньомісячного заробітку 2137.30 гривен (індивідуальний коефіцієнт для обчислення 1,78419 (1197.91 гривен * 1.78387), визначеного за період роботи з 02.11.2000 рік по 31.01.2017 рік. Розмір пенсії складає 1030.45 гривен, де 920,92 - розмір пенсії за віком; 109.53 гривен доплата до прожиткового мінімуму 1130.00 гривен.

Листом від 10.05.2017 року за № 3/к-3 відповідач повідомив позивача про те, що його взято на облік як пенсіонера за віком з 09.03.2017 року. Для розрахунку пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в році, в якому заявник звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.12).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів органу Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачу в управлінні Пенсійного фонду України було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше. Крім того, після призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За правилами частини другої статті 40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки вище зазначені Закони України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначають різні підходи (формули) обчислення розміру пенсії, зокрема обчислення пенсії за вислугу років взагалі не передбачає застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, а обчислюється в процентному співвідношенні відповідних сум грошового забезпечення, тому розрахунок проведений відповідачем здійснено неправомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що судом встановлено, що у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, тому призначення пенсії позивачу має бути з 09.03.2017 року - з дня звернення із заявою до пенсійного фонду (а.с.24, 25).

Позивач по теперішній час є працюючим пенсіонером, за даний період трудової діяльності у відповідності до вимог чинного законодавства із заробітної плати, яку отримував у даний період сплачено страхові внески. Тобто, існують усі законодавчо передбачені підстави для отримання пенсії із застосуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, так як пенсія призначена вперше згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В силу викладеного, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії слід застосовувати, виходячи із розміру заробітної плати за 2014-2016 роки, а не застосовувати показники заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні, із якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік (1197,91 гривен).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа N 21-612а14) та від 22.12.2015р. у справі № 21-4071а15/2-а/199/138/14, згідно якої у частині першій статті 9 Закону N 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону N 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом N 1058-IV. Заявнику було призначено пенсію відповідно до Закону N 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону N 1058-IV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з військової служби позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що є підставою для застосування ст. 40 Закону N 1058-IV.

Вказаний правовий висновок відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того суд зауважує, що пенсія за вислугу років позивача складала 1581.70 гривен, тоді як пенсія за віком була призначена у розмірі 1030.45 гривен, тому суд вважає, що прийняття вказаного рішення відповідачем позивачу призвело до зменшення розміру його пенсії, яку він отримував до цього, та є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., PressosCompaniaNavieraS.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenkov. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки із заробітної плати позивача роботодавцями за весь час його трудової діяльності утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому, дії відповідача (відмова у перерахунку пенсії) є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем вимог статті 29 Закону N 1058-IV, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 - 3 статті 29 Закону N 1058-IV, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Суд зазначає, що вказана стаття визначає право особи, яка набула право на пенсію за віком на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення. Тобто, зазначене підвищення визначається з урахуванням часу з якого особі саме призначено пенсію за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов на пенсію за віком у віці 61 рік 10 місяців.

З огляду на викладене та беручи до уваги висновок суду щодо призначення позивачу пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший, позивач має право на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВАСУ від 30.04.2015 року (справа NК/800/13363/15).

Аналізуючи викладені обставини, суд робить висновок що дії відповідача є протиправними, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії УПФУ щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки в сумі 1197,91 гривен за 2007 рік при призначенні пенсії у 2017 році позивачу та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2014-2016 роки, починаючи з 09.03.2017 року та врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій при призначені позивачу пенсії за віком відповідачем надано не було.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, так як вони спростовуються вищезазначеним, що в сукупності з дослідженими доказами по справі вказує на обґрунтованість вимог позивача та тому є підставою для задоволення позову в цій частині.

Посилання відповідача на те, що позивач 09 березня 2017 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Болградському районі саме з заявою про перерахунок йому пенсії в зв'язку з переведенням з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що зазначена заява буда подана позивачем за встановленим зразком, наданим йому відповідачем. При цьому суд зазначає, що зміст заяви від 09 березня 2017 року не впливає на право позивача щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до ст.ст.26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 161 КАС України під час прийняття постанови суд за наявності підстав вирішує питання про допуск її до негайного виконання.

Суди повинні звернути увагу на те, що припис про негайне виконання постанови з підстав, визначених частиною першою статті 256 КАС України, є обов'язковим, а тому в разі задоволення всіх чи окремих позовних вимог суд у резолютивній частині постанови повинен зазначити, до якої вимоги (вимог) допускається негайне виконання.

Згідно до п.1 ч.1 статті 256 КАСУ негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.46 Конституції України, ст.ст.7, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.9, 26, 27, 40, 44, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ст.ст.4-15, 17, 19, 70-71, 86, 94, 122, 158-163, 167, 186, 244-2 ч. 1, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов, з послідуючими уточненнями та доповненнями ОСОБА_1 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком і проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугу років та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Болградському районі № 336 від 16.03.2017 року, № 150940 від 13.04.2017 року в частині перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.03.2017 року відповідно до вимог ст.ст.26, 29, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески для призначення пенсії за три календарних роки (2014-2016 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 640.00 гривен (шістсот сорок гривен).

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 11.09.2017 року.

Суддя: С.В.Кодінцева