Справа № 826/1588/13-а
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2017 року № 826/1588/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «А Продакшн»
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «А Продакшн» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить: визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2013 р. винесене Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, яким нараховане грошове зобов'язання сплати податку на прибуток суму 217383,00 грн. та штрафними санкціями на суму 54345,75 грн.; визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2013 р. винесене Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, яким нараховане грошове зобов'язання сплати податку на додану вартість на суму 207031,00 грн. та штрафними санкціями на суму 51757,75 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2013 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013 р., позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року вищезазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Контролюючим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Співробітники ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «А Продакшн» з питань взаємовідносин з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2012 р.

За результатом перевірки складено Акт перевірки № 412/22-20/36174084 від 21.12.2012 р. (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як наслідок, заниження податку на прибуток на загальну суму у розмірі 217383 грн.; п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на загальну суму у розмірі 207031 грн.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 23.01.2013 р.: № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 271728,75 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 217383,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 54345,75 грн.; № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 258788,75 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 207031 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 51757,75 грн.

Скеровуючи справу на новий розгляд в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року зазначено про необхідність ретельної перевірки доводів Контролюючого органу, а саме, факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагента не було постановлено вироку, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «КФ «Горизонталь» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №74 від 29.03.2012 року про надання послуг (надалі - Договір №74).

У відповідності до п. 1.1, п. 2.1, п. 2.2 Договору №74, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги з: обробки та проявки плівки, Кольорокорекції, Графіки, Обробки цифрової аудіо та відео інформації, Мастерінг, Обробка та монтаж фото та відео матеріалів, Друк поліграфічної продукції, Обробка аудіо, відео записів, Інші роботи, пов'язані з виробництвом відео, аудіо та поліграфічної продукції, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання по результатам кожного календарного місяця та фіксується в актах про надані послуги. Акт про надані послуги підписується Сторонами після фактично наданих послуг.

В підтвердження виконання умов Договору Позивачем надано Суду наступні документи: Акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №6-11-1 від 11.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 60633,00 грн., №6-10-1 від 10.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 112712,00 грн., №6-08-1 від 08.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 57622,85 грн., №6-07-1 від 07.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 54297,60 грн., №5-24-1 від 24.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 51418,75 грн., №5-18-1 від 18.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 54772,00 грн., №5-13-1 від 13.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 28341,00 грн., №4-13-1 від 13.04.2012 р. на загальну суму з ПДВ 56289,00 грн., №4-11-1 від 11.04.2012 р. на загальну суму з ПДВ 47219,70 грн., №4-10-1 від 10.04.2012 р. на загальну суму з ПДВ 51576,00 грн., №4-6-1 від 06.04.2012 р. на загальну суму з ПДВ 54337,00 грн., №7-04-1 від 04.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 41302,00 грн., №7-05-1 від 05.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 38631,55 грн., №7-10-1 від 10.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 44613,00 грн., №7-11-1/1 від 11.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 38263,10 грн., №7-16-1 від 16.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 43371,80 грн., №7-17-1/1 від 17.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 38507,65 грн., №7-19-1 від 19.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 42994,50 грн., №7-20-1 від 20.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 38432,80 грн.; Податкові накладні: від 20.07.2012 р. №726 на загальну суму з ПДВ 38432,80 грн., від 17.07.2012 р. №622 на загальну суму з ПДВ 38507,65 грн., від 16.07.2012 р. №591 на загальну суму з ПДВ 43371,80 грн., від 11.07.2012 р. №440 на загальну суму з ПДВ 38263,10 грн., від 10.07.2012 р. №337 на загальну суму з ПДВ 44613,00 грн., від 05.07.2012 р. №197 на загальну суму з ПДВ 38631,55 грн., від 04.07.2012 р. №101 на загальну суму з ПДВ 41302,00 грн., від 06.04.2012 р. №147 на загальну суму з ПДВ 54337,00 грн., від 10.04.2012 р. №167 на загальну суму з ПДВ 51576,00 грн., від 11.04.2012 р. №172 на загальну суму з ПДВ 47219,70 грн., від 13.04.2012 р. №313 на загальну суму з ПДВ 56289,00 грн., від 13.05.2012 р. №320 на загальну суму з ПДВ 28341,00 грн., від 18.05.2012 р. №497 на загальну суму з ПДВ 54772,00 грн., від 24.05.2012 р. №531 на загальну суму з ПДВ 51418,75 грн., від 07.06.2012 р. №249 на загальну суму з ПДВ 54297,60 грн., від 08.06.2012 р. №264 на загальну суму з ПДВ 57622,85 грн., від 25.05.2012 р. №554 на загальну суму з ПДВ 58600,00 грн., від 28.05.2012 р. №830 на загальну суму з ПДВ 54112,00 грн., від 11.06.2012 р. №329 на загальну суму з ПДВ 48812,00 грн., від 30.05.2012 р. №920 на загальну суму з ПДВ 11821,00 грн., Судом досліджено первинну документацію та копії мітяться в матеріалах справи (стор. 39 - 77 Том І справи).

Крім того, між ТОВ «А Продакшн» (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «КФ «Горизонталь» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №91 від 25.04.2012 року (надалі - Договір №91).

У відповідності до умов Договору №91, замовник доручає, а виконавець зобов'язується надавати послуги з надання кваліфікованих спеціалістів, що полягають у направленні у розпорядження замовника одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій, а також передати замовнику виключні майнові права на використання зображень акторів на умовах, визначених цим Договором.

Між сторонами 01.06.2012 р. укладено Додатки до Договору №91: №2, №3, з визначенням адреси надання послуг, характер діяльності, кількість працівників, що працюватимуть в даний період.

В підтвердження виконання умов Договору Позивачем надано Суду наступні документи: Акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №6-05-1 від 05.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 37626,00 грн., №6-04-1 від 04.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 53421,20 грн., №6-03-1 від 03.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 51850,00 грн., №6-02-1 від 02.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 26275,00 грн., №5-15-1 від 15.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 41312,00 грн., №7-02-1 від 02.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19279,00 грн., №7-07-1 від 07.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19050,00 грн., №7-11-1 від 11.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 18893,00 грн., №7-17-1 від 17.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19145,00 грн.; Податкові накладні: від 05.06.2012 р. №113 на загальну суму з ПДВ 37626,00 грн., від 28.05.2012 р. №829 на загальну суму з ПДВ 38700,00 грн., від 04.06.2012 р. №98 на загальну суму з ПДВ 14721,20 грн., від 30.05.2012 р. №921 на загальну суму з ПДВ 51850,00 грн., від 02.06.2012 р. №75 на загальну суму з ПДВ 26275,00 грн., від 15.05.2012 р. №431 на загальну суму з ПДВ 41312,00 грн., від 02.07.2012 р. №27 на загальну суму з ПДВ 19279,00 грн., від 07.07.2012 р. №231 на загальну суму з ПДВ 19050,00 грн., від 11.07.2012 р. №451 на загальну суму з ПДВ 18893,00 грн., від 17.07.2012 р. №629 на загальну суму з ПДВ 19145,00 грн.; Рахунки-фактури: №6-05-1 від 05.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 37626,00 грн., №6-04-1 від 04.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 53421,20 грн., №6-03-1 від 03.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 51850,00 грн., №6-02-1 від 02.06.2012 р. на загальну суму з ПДВ 26275,00 грн., №5-15-1 від 15.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 41312,00 грн., №5-13-1 від 13.05.2012 р. на загальну суму з ПДВ 28341,00 грн., №7-02-1 від 02.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19279,00 грн., №7-07-1 від 07.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19050,00 грн., №7-11-1 від 11.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 18893,00 грн., №7-17-1 від 17.07.2012 р. на загальну суму з ПДВ 19145,00 грн., Судом досліджено матеріали справи та копії містяться в матеріалах справи (стор. 85 - 113 Том І).

Судом досліджено первинну документацію та встановлено, що в вищезазначених документах - зазначено, які послуги надавалися всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах їх господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Крім того, в матеріалах справи містять докази створення контрагентом Позивача продуктів - відеороликів.

Укладення з ТОВ «КФ «Горизонталь» договорів було зумовлено необхідністю виконання Позивачем укладених з ТОВ «Євро Ер Ес Сі Джі Київ» та ТОВ «Рекламне агентство «Твіст» договорів. При цьому Суд звертає увагу, що реальність останніх сторонами під сумнів не ставиться.

Судом встановлено, що підстав для визнання нікчемними укладених Позивачем з ТОВ «КФ «Горизонталь» договорів немає. Податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагента. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оскільки матеріали справи містять податкові накладні, надані Позивачу його контрагентом, Відповідачем в акті перевірки не зазначено жодних посилань щодо несплати ними податку на додану вартість до бюджету, судом вбачаються неправомірними посилання відповідача, викладені в акті перевірки.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагента Позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних юридичних осіб під час укладання та виконання договору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс, в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують, по-перше, реальність виконання Договорів №74 та №91, по-друге, правомірність включення до складу валових витрат суми коштів, сплаченої на виконання вказаного договору.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено Судом, на момент складання податкових накладних контрагент Позивача, був зареєстрований як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг (товар); в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких Позивач формував податковий кредит, та які знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що для формування в тому числі і податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, Суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

В частині щодо посилань Відповідача в акті перевірки на постанову про порушення кримінальної справи від 30.08.2012 р. №70-00539 відносно вчинення невстановленими особами створення ТОВ «КФ «Горизонталь» за ознаками злочину, передбачений ч. 1 ст. 205 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 роз'яснюється, що як незаконну діяльність, про яку йдеться у статті 205 КК, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням.

Згідно зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд звертає увагу, що Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагента за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений Позивачем з даним товариством, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Окрім іншого, необхідно зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента Позивача з фіктивним суб'єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «А Продакшн», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах.

При цьому Суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, Суд вважає за необхідне захистити порушені права Позивача шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.01.2013 р. № та № .

Згідно із приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.01.2013 року № та №.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук