Справа № 826/12141/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Парінова А.Б.,

Василенка Я.М.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни та просила:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ненадання відповіді на її заяву про виплату гарантованої суми відшкодування;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни щодо невключення її до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Новікову Марію Миколаївну внести позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про неї як вкладника.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідачами не доведено, а судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «БГ БАНК», а тому вона протиправно не була включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.06.2014 між ОСОБА_3 з однієї сторони та ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») з іншої сторони, було укладено договір банківського рахунку №911.

27 Червня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «БГ Банк» було укладено договір № ДФ-063116 банківського вкладу (депозиту). Даний Договір було укладено на загальних умовах, визначених для даного виду вкладів «Класичний».

Того ж дня, для обслуговування депозитного договору між позивачем та банком було укладено договір №VС/2014-06/35 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи для проведення операцій з використанням електронного платіжного засобу.

На підставі платіжного доручення від 27.06.2014 №108355 на поточний рахунок позивача від ОСОБА_5 були зараховані кошти в сумі 180 000,00 грн., які в подальшому були перераховані ОСОБА_3 на її депозитний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 27.06.2014 №108402.

06 Листопада 2014 року Постановою правління Національного банку України №709/БТ ПАТ «БГ Банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено режим контролю за діяльністю ПАТ «БГ Банк» строком до 180 днів.

27 Листопада 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України №745 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві «БГ БАНК».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26.02.2015 №134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ«БГ БАНК», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 № 43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

В подальшому, на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 06.03.2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ«БГ БАНК»; для отримання коштів вкладники банку можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «УКРІНБАНК»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок.

Позивач зазначає, що звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з проханням виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом.

Проте, станом на момент звернення позивача до суду відповіді від відповідача отримано не було, до повного переліку вкладників та відповідно до загального реєстру вкладників позивача включено також не було.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності ознак нікчемності договору банківського вкладу, укладеного між позивачем і Банком, у розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правові підстави до визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи ФГВФО щодо невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду та зобов'язання включити відомості про позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, - відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Колегія суддів свідома щодо наявності правового висновку Верховного Суду України у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, який зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Однак, вважає, що застосування норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутством є визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пункт 2 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

З наведеного випливає, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Разом з тим, частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

В свою чергу норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають особливу процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, відмінну від порядку ліквідації банкрута, яка здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється на підставі відповідної постанови Правління Національного банку України за правилами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не передбачає порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що за суб'єктним складом відповідачів та характером виконуваних ними функцій дана справа є публічно-правовим спором, оскільки Фонд та уповноважена особа Фонду виконують владні управлінські функції, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі з виконання дій із забезпечення виведення банку з ринку та організації виплат відшкодувань за вкладами.

Згідно з частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли між вкладником та Фондом і його Уповноваженою особою як наслідок запровадження процедури ліквідації банку, а не у межах процедури банкрутства, та без участі банку як боржника.

На переконання колегії суддів, даний спір з приводу виконання відповідачами функцій з організації виплати відшкодування за вкладами є публічно-правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (Далі - Закон №4452-VI).

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону №4452-VI.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

У переліку Уповноважена особа Фонду вкладників зазначає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно зі ст.26 вказаного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 2 ст.37 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу Уповноважена особа Фонду посилається на те, що у розглядуваному випадку мало місце так зване «дроблення» вкладу інших клієнтів банку, внаслідок чого окремі особи отримали значну перевагу над іншими кредиторами Банку, що є підставою для визнання такого правочину нікчемним відповідно до пункту 7 третьої частини статті 38 Закону № 4452-VI.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами пункту 7 третьої частини статті 38 Закону № 4452-VI правочин вважається нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Частиною 2 ст.38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1)банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7)банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, Як вбачається з матеріалів справи, за платіжним дорученням від 27.06.2014 №108355 року на рахунок позивача були зараховані грошові кошти в сумі 180 000,00 грн. Вказані кошти були зараховані до запровадження тимчасової адміністрації банку.

Однак, листом від 04.01.2015 №15-27г Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» повідомила позивача про нікчемність проведення вищеозначеної банківської операції.

При цьому, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ«БГ БАНК» не було доведено, що умови укладеного договору банківського вкладу та правочин щодо зарахування коштів на поточний рахунок позивача передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг позивачу чи іншим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, спірна транзакція є фактично двостороннім правочином, за яким одна сторона (клієнт банку) передає, а інша сторона (банк) приймає та зараховує кошти на поточний рахунок цього клієнта, відкритого у банку. Такий правочин по своїй суті не створює жодних прав чи обов'язків для третіх осіб. Договір же банківського вкладу теж не містить умов, які б надавали переваги третім особам, тому посилання на нікчемність цього договору та спірної транзакції на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI є необґрунтованим.

Більш того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Уповноваженою особою не було надано жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв'язку між правочином, укладеним позивачем з ПАТ«БГ БАНК», і неплатоспроможністю Банку та/або недобросовісність позивача при його укладанні чи наявність будь-яких інших правових підстав, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Так, відповідно до вимог частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Разом із тим відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів наявності підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу у даному випадку, так само відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, що підтверджується також і наступним.

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 10.12 Інструкції кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

В даному випадку перерахування коштів на депозитний рахунок позивача було здійснено з депозитного рахунку іншого вкладника банку, що повністю відповідає вимогам Інструкції.

Колегія вважає, що у межах даного спору відповідачами не доведено наявності підстав, які зазначені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання нікчемним правочину.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ«БГ БАНК» про нікчемність спірної транзакції є виключно припущенням, що не доведено належними засобами доказування, а тому застосування наслідків її нікчемності та не включення позивача до реєстру владників, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду є протиправним, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно посилань відповідача на обмеження, встановлені Постановою Національного банку України від 26.06.14 №383/БТ «Про застосування до ПАТ «БГ БАНК» заходів впливу та призначення куратора» в частині зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих у ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (далі - Рішення №10 БТ), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність», Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 № 2 та Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства» від 17.08.2012 року № 346 наслідком віднесення банку до категорії проблемних є здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб моніторингу проблемного банку з метою отримання чіткого уявлення про фінансово-господарську діяльність та фінансовий стан проблемного банку, ймовірності його віднесення до категорії неплатоспроможних.

В свою чергу, Рішення №10 БТ становить банківську таємницю.

Відповідно до п. 1. 2 Постанови Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року №267 «Про затвердження правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» (далі - Постанова № 267) банки зобов'язані забезпечувати зберігання та захист інформації, яка містить банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття і завдання внаслідок цього матеріальної чи моральної шкоди своїм вкладникам, кредиторам та іншим клієнтам.

Банки зобов'язані виконувати письмові вимоги судів загальної юрисдикції, а також ухвалені ними рішення (постанови) про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України (п. 3.2 Постанова № 267).

Колегією суддів врахована ймовірність зупинення з дати прийняття вищевказаного Рішення здійснення таких операцій, як залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній та іноземній валютах або відкриття поточних рахунків (у тому числі карткових) та залучення на поточні рахунки клієнтів (у тому числі карткові) - фізичних осіб (резидентів) коштів у національній та іноземній валютах.

Проте, враховуючи, що дане Рішення становить банківську таємницю, розголошення якої заборонено, а в матеріалах справи відсутнє судове рішення про розкриття банківської таємниці, колегія суддів вважає, що позивач не повинен був і не міг бути обізнаний про наявність певних обмежень у діяльності ПАТ «БГ БАНК» при проведенні банківської операції за платіжним дорученням від 27.06.2014 №108355.

В свою чергу, порушення банком приписів Рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків НБУ не може мати негативних наслідків для фізичної особи - вкладника.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» не доведено наявність законних підстав для не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «БГ БАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить положенням Закону № 4452-VI та є протиправною.

Стосовно ж вимоги про щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ненадання відповіді на заяву про виплату гарантованої суми відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про її необґрунтованість, оскільки до суду відповідачем надано належні докази надсилання позивачу повідомлень про нікчемність правочинів від 04.02.2015 за вих.№15-253 (з додатком) та від 04.02.2015 за вих.№15-272 (з додатком), що підтверджується описом вкладень у цінний лист від 18.02.2015.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог з метою більш ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи, що фактично права позивача порушені визнанням Уповноваженою особою Фонду нікчемними платіжного доручення від 27.06.20104 №108355 та Договору банківського вкладу (депозиту) від 27.06.2014 №ДФ-063116, що і стало підставою для невключенням ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «БГ БАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати саме рішення рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни, оформлені повідомленнями від 04.02.2015 №15-253 та №15-272 про нікчемність.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено такі порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог провизнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов'язання внести ОСОБА_3 до переліку таких вкладників шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про неї як вкладника.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб .

Визнати протиправними та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни, оформлені повідомленнями від 04.02.2015 №15-253 та №15-272 про нікчемність правочину з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» Новікову Марію Миколаївну включити ОСОБА_3 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу від 27.06.2014 №ДФ-063116 в Публічному акціонерному товаристві «БГ БАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Парінов А.Б.

Василенко Я.М.