Справа № 816/321/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/321/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом
позивача Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339"
до відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень

В С Т А Н О В И В:

02.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-15339" (надалі - ПАТ "АТП-15339") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.11.2016.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків відповідача в акті перевірки щодо порушення позивачем валютного законодавства в частині відстрочення здійснення платежу, що перевищує 90 календарних днів з моменту підписання акта, що засвідчує виконання робіт, надання послуг. Указував, що в акті перевірки відповідач посилався на постанову КМУ від 01.12.2014 № 758, яка на момент виникнення експортно-імпортних операцій втратила свою чинність, у зв'язку з чим мав застосовуватися строк у 180 календарних днів відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Також позивач зазначив, що фактично 180 календарних днів з дати митного оформлення потрібно відраховувати з 11.06.2015, а не з 29.01.2015, як зазначено відповідачем, оскільки відповідно до штемпелів дата митного оформлення документів на товар зазначено саме 10.06.2015. За твердженням позивача, відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення - рішення та застосовано пеню.

17.08.2017 представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження /а.с. 167/.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, попередньо подавши письмові заперечення, у яких зазначив, що позивачем порушено строк надходження валютної виручки з простроченням на 162 днів за період з моменту митного оформлення - 29.01.2015 по момент оплати - 08.10.2015. У зв'язку з чим відповідач вважає правомірними висновки перевірки та оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 17.10.2016 по 28.10.2016 відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ "АТП-15339" з питань дотримання валютного законодавства при виконанні експортного контракту № 001/2015 від 14.01.2015 за період з 14.01.2015 по 17.10.2016, результати якої оформлено актом № 504/16-31-14-02-08/03118268 від 04.11.2016 /а. с. 32-38/.

За цим актом встановлено порушення ПАТ "АТП-15339" статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 № 185/94-ВР стосовно надходження виручки за експортований товар у сумі 3333000 рос.руб. (1130553,60 грн) з порушенням законодавчо встановлених строків на 162 дня (з 30.04.2015 по 08.10.2015), а також порушення статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" щодо обов'язкового декларування валютних цінностей з простроченими строками розрахунків.

На підставі вказаного акта податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 25.11.2016:

№, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 659387,45 грн;

№ , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 340,00 грн /а.с. 17-18/.

Позивач оскаржив указані рішення в адміністративному порядку, проте, скарги позивача залишені без задоволення /а. с. 26-31/.

Позивач, не погоджуючись із указаними податковими повідомленнями - рішеннями, оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню від 25.11.2016 №, суд виходить з такого.

Прийняття оскарженого рішення відповідачем мотивовано тим, що платником податків порушено вимоги статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та положень постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (діяла з 03.12.2014 до 03.03.2015).

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 14.01.2015 по 17.10.2016 встановлено, що ПАТ "АТП-15339" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 001/2015 від 14.01.2015, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність, а ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" (покупець) прийняти та оплатити виправно-підбивочно-рихтувальну машину ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615 (пункт 1.1 договору). Вартість майна складає 333 000 рос. руб. (пункт 3.1 договору). Покупець перераховує грошові кошти в розмірі, зазначеному в п. 3.1 договору, на розрахунковий рахунок продавця у строк до 31.12.2015 (пункт 3.2 договору).

Позивач неодноразово зазначав у своїх поясненнях /а.с. 7-9, 156-158/, що датою договору купівлі-продажу № 001/2015 є 14.02.2015, а дата 14.01.2015 є опискою податкового органу. ПАТ "АТП-15339" зазначило, що вказаний договір дійсно укладався 14.01.2015, але за усною домовленістю сторін він не виконувався, оскільки 14.02.2015 був укладений інший договір купівлі-продажу № 001/2015, за яким і було проведено митне оформлення і розрахунки за майно.

За доводами позивача, заяв на митне оформлення майна за договором купівлі- продажу № 001/2015 від 14.01.2015 ПАТ "АТП-15339" митним органам чи митним брокерам на надавало.

Водночас, згідно з митною декларацією № 125130005/2015/560217 з території України експортовано товар "виправно-підбивочно-рихтувальної машини ВПР-1200 № 261, 1986 г/в, заводской номер 19512615 - 1 шт" з відміткою митного органу відправлення від 29.01.2015 /а.с. 19/.

Також суд зазначає, що Київською митницею ДФС на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2017 надано копії митної декларації від 29.01.2015 № 125130005/2015/560217, а також доданих до неї документів: договору купівлі-продажу від 14.01.2015 № 001/2015, рахунку фактури від 14.01.2015 № 2, додаткової угоди від 14.01.2015, довідки про балансову вартість товару від 14.01.2015 № 11 /а.с. 148-153/. Податковим органом також до суду надані копії договору купівлі-продажу від 14.01.2015 № 001/2015, митної декларації від 29.01.2015 № 125130005/2015/560217 /а.с. 97-100/.

Зазначене спростовує твердження позивача про те, що фактично договір № 001/2015 з ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" щодо придбання виправно-підбивочно-рихтувальної машини ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615, укладався 14.02.2015, а не 14.01.2015.

Позивач наполягав на тому, що фактично виправно-підбивочно-рихтувальна машина ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615, була передана покупцю ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" ще 06.06.2013. Так, ПАТ "АТП-15339" у позовній заяві зазначило, що 03.06.2013 між позивачем та ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" (Російська Федерація) (орендар) укладено договір оренди № 03/06-13, згідно з яким позивач передає в тимчасове володіння і користування орендарю належне йому на праві власності майно: виправочно-підбивочно-рихтувальну машину ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615; 06.06.2013 згідно з ВМД № 125130005/2013/550953 вантаж відправлено ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" (Російська Федерація); 11.07.2013 вантаж отримано орендарем, про що складено акт приймання-передачі. За твердженням позивача, з 06.06.2013 по 10.06.2015 виправочно-підбивочно-рихтувальна машина ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615, на територію України не поверталась, а отже, і повторне митне оформлення не могло проводитись 29.01.2015 /а.с. 7, 20-22, 101-105/.

Водночас суд зазначає, що згідно з митною декларацією № 125130005/2015/560217 з території України експортовано товар " виправочно-підбивочно-рихтувальна машина ВПР-1200 № 261, 1986 г/в, заводской номер 19512615 - 1 шт" з відміткою митного органу відправлення від 29.01.2015 /а.с. 19, 148/. Указана декларація містить, зокрема такі реквізити: "2. Віправник/Експортер" - ПАТ "Автотранспортне підприємство - 15339", "8. Одержувач - ООО "СМП-707".

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Отже, митна декларація № 125130005/2015/560217 від 29.01.2015 підтверджує оформлення переміщення через митний кордон України на виконання договору купівлі - продажу від 14.01.2015 № 001/2015 товару "виправочно-підбивочно-рихтувальна машина ВПР-1200 № 261, 1986 г/в, заводской номер 19512615 - 1 шт".

При цьому позивач звертав увагу на те, що згідно з актом прийняття-здачі від 10.06.2015 ПАТ "АТП-15339" (продавець) передає, а ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" (покупець) приймає "виправочно-підбивочно-рихтувальна машина ВПР-1200 № 261, 1986 г/в, заводской номер 19512615" 1 одиниця /а.с. 23/.

Позивач зазначив, що оскільки фактична передача товару у власність відбулась саме на підставі акта прийняття-здачі від 10.06.2015, а оплата проведена 08.10.2015, про що свідчить меморіальний ордер № 1225_45.0 від 08.10.2015 /а.с. 165/, то ним не порушено строки здійснення розрахунків в іноземній валюті, визначені Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" тривалістю 180 календарних днів.

Проте, частиною першою статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Таким чином, ця норма пов'язує строки здійснення розрахунків в іноземній валюті для товарів з датою митного оформлення таких товарів, і лише експорт робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моментом підписання акта виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.

Оскільки позивачем експортовано саме товар - виправочно-підбивочно-рихтувальну машину ВПР-1200 № 261, 1986 р.в., заводський номер 19512615, а не роботи (послуги), права інтелектуальної власності, то і строк здійснення розрахунків в іноземній валюті на виконання договору купівлі-продажу від 14.01.2015 № 001/2015 слід відраховувати від дати митного оформлення експорту такого товару - 29.01.2015.

Позивач у позовній заяві зауважував, що здійснення розрахунків в іноземній валюті мало відбуватись згідно з вимогами абзацу 1 статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме: не пізніше 180 календарних днів.

Суд звертає увагу, що частиною четвертою цієї статті вищевказаного Закону визначено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, у період з моменту підписання договору 14.01.2015, митного оформлення експорту товару 29.01.2015 до дати проведення оплати товару - 08.10.2015 існувало ряд постанов Національного банку України:

постанова НБУ від 01.12.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (діяла протягом періоду з 03.12.2014 по 03.03.2015),

постанова НБУ від 03.03.2015 № 160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (діяла протягом період з 04.03.2015 по 03.06.2015),

постанова НБУ від 03.06.2015 № 354 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (діяла протягом період з 04.06.2015 по 03.09.2015),

постанова НБУ від 03.09.2015 № 581 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (діяла протягом період з 04.09.2015 по 04.12.2015).

Так, пунктом 1 кожної з цих постанов установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюється у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Оскільки митне оформлення експорту товару здійснено 29.01.2015 на суму 3333000 рос. руб., а кошти на оплату за договором купівлі - продажу у розмірі 3333000 рос. руб. надійшли 08.10.2015, то граничний строк сплати за договорами оренди майна ПАТ "АТП-15339" мав становити - 29.04.2015.

Таким чином, ПАТ "АТП-15339" порушено вимоги статті 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютної виручки на суму 3333000 російських рублів з простроченням на 162 днів за період з 30.04.2015 по 08.10.2015.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Розрахунок пені згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішення контролюючий орган провів таким чином:

3 333 000 рос. руб. х 0,40707 х 162 днів х 0,3% = 659 387,45 грн, де

3 333 000 рос. руб. - сума простроченої дебіторської заборгованості,

0,40707 % - офіційний курс НБУ 1 грн по відношенню до 1 руб. на дату виникнення заборгованості - 30.04.2015,

162 днів - кількість прострочених днів з 30.04.2015 по 08.10.2015,

0,3 % - розмір пені.

У своїх поясненнях представник позивача зазначав, що відповідач в акті перевірки неправомірно посилався на постанову КМУ від 01.12.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", яка на момент виникнення експортно-імпортних операцій втратила свою чинність, у зв'язку з чим мав застосовуватися строк у 180 календарних днів відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Суд погоджується, що відповідач в акті перевірки безпідставно посилався на нормативно-правовий акт, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Проте зазначене не спростовую наявність порушення позивачем вимог статті 1 Закону України "Про порядок проведення розрахунків в іноземній валюті".

Доказів того, що ПАТ "АТП-15339" звертався до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з проханням надати висновок щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами в порядку статті 6 Закону України "Про порядок проведення розрахунків в іноземній валюті" позивачем до матеріалів справи не надано, а судом не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд вважає доведеним порушення, допущене ПАТ "АТП-15339", у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, у загальному розмірі 659387,45 грн, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 25.11.2016 № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 340 грн, суд виходить з такого.

З акта перевірки /а.с. 37-38/ вбачається, що вказані штрафні санкції до позивача застосовані у зв'язку з неподанням позивачем на звітні дати періоду, що перевірявся, станом на 01.07.2015 та 01.10.2015 декларації валютних цінностей з простроченими строками розрахунків при виконанні зовнішньоекономічного експортного договору № 001/2015 від 14.01.2015, укладеного з нерезидентом ТОВ "Строительно-монтажное предприятие 707" (Російська Федерація).

Згідно зі статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Пунктом 2 статті 16 Декрету визначено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Так, постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 затверджено Положення про валютний контроль, пунктом 2.7 якого визначено, що порушення резидентами строків декларування тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Оскільки суд погодився з висновками податкового органу щодо порушення позивачем вимог Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютної виручки на суму 3333000 рос.руб. з простроченням на 162 днів за період з 30.04.2015 по 08.10.2015, то, відповідно, станом на 01.07.2015 та 01.10.2015 у позивача обліковувались валютні цінності та інше майно, які станом на вказані дати перебували за межами України.

Згідно з розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 25.11.2016 № за порушення декларування валютних цінностей станом на 01.07.2015 на позивача накладено штраф у розмірі 170,00 грн, а за порушення декларування валютних цінностей станом на 01.10.2015 - штраф у розмірі 170,00 грн. Отже, податковим органом правомірно нараховано штрафні санкції у розмірі 340,00 грн на підставі податкового повідомлення - рішення від 25.11.2016 № .

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, матеріалами у справі підтверджується, що відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна