Справа № 522/6810/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/6810/17

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі УПФУ) про визнання протиправними дій ГУПФУ з відмови у перерахунку пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобов'язання ГУПФУ здійснити за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року перерахунок його пенсії з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, ГУПФУ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 2-ї групи, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, отримує пенсію по інвалідності та знаходиться на пенсійному обліку в ГУПФУ.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2011 року по справі №2-а-2280/11/1522 було зобов'язано ГУПФУ призначити позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI, з проведенням відповідного перерахунку пенсії та виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Листом ГУПФУ за вих. №1443/Ч-11 від 22 грудня 2016 року позивачу було повідомлено про проведення перерахунку пенсії на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2011 року по справі №2-а-2280/11/1522, яка набрала законної сили 17 жовтня 2013 року, за якою у листопаді 2014 року донараховано доплату у загальній сумі 28379,78 грн..

З зазначеного листа ГУПФУ позивач дізнався, що за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року перерахунок пенсії йому не проводився, у зв`язку з чим він звернувся до ГУПФУ з заявою про проведення йому перерахунку пенсії за вказаний період.

ГУПФУ листом за вих. №62/Ч-11 від 25 січня 2017 року відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії та нарахуванні суми недоотриманої пенсії за період 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що 01 січня 2014 року діяли положення статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлений зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, а особам, які є інвалідами ІІ групи і віднесені до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.49 Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 54 Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, по II групі інвалідності не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі статтею 50 Закону особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам II групи - 75 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, п.4 Прикінцевих положень Закону України Про державний бюджет України на 2013 рік №5515-VII (далі Закон №5515-VII) встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік. Тобто, визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян на 2013 рік делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто положення пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 5515-VII діяли протягом бюджетного року та припинили дію 31 грудня 2013 року.

Водночас, спеціальним законодавством в бюджетній сфері на відповідний рік не були встановлені обмеження щодо виплат основної та додаткової пенсій та не внесені зміни до Закону, які б надавали Кабінету Міністрів України у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року право змінювати розміри пенсії, які визначені Законом. Відповідні зміни були внесені Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі Закон №1622-VII), який набрав чинності 03 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону були доповнені пунктом 67, за яким було встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, з наведеного вбачається, що з 01 січня по 02 серпня 2014 року діяли положення статей 50, 54 Закону, відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлений зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, а особам, які є інвалідами II групи і віднесені до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Також, колегія суддів зазначає, що оскільки з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року були відсутні правові обмеження для нарахування та виплати пенсій у встановлених ст.50, 54 Закону розмірах, то за вказаний період часу та на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2011 року, згідно якої було зобов'язано ГУПФУ призначити позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, позивачу повинен був бути зроблений відповідний перерахунок пенсії.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу відсутності пропуску строку позивачем з огляду на ту обставину, що останній дізнався про можливе порушення свого права на проведення перерахунку пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з листа ГУПФУ від 22 грудня 2016 року №1443/Ч11 та в квітні 2017 року, тобто в межах 6-ти місячного строку, звернувся з позовом до суду.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні викладеним в запереченнях проти позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук