Справа № 826/12001/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2017 року № 826/12001/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Клименчук Н.М., суддів : Мазур А.С., Федорчук А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження, адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства « Об'єднана гірничо-хімічна компанія»
доДержавної фіскальної служби України
проскасування податкової консультації,
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство « Об'єднана гірничо-хімічна компанія» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач, ДФС) в якому просить суд скасувати податкову консультацію Державної фіскальної служби України, викладену в листі від 03.06.2016 року № 12349/6/99-99-12-03-03-15.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що надана відповідачем податкова консультація суперечить нормам чинного законодавства та не відображає відповіді на поставлені питання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2016 року відкрито провадження у справі.

В порядку, встановленому статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 року у зв'язку з припиненням повноважень судді, в провадженні якого перебувала адміністративна справа 826/12001/16, справу розподілено між суддями повторно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2017 року справу прийнято до провадження суддею Клименчук Н.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні, у колегіальному складі, на 14.07.17року.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причин неявки суду не повідомлено письмових заперечень з приводу заявленого позову до суду не подано.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

В порядку письмового провадження, судом задоволено клопотання позивача, замінено Державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне підприємство « Об'єднана гірничо-хімічна компанія», до складу якого входять Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат та Вільногірський гірничо-металургійний комбінат, здійснює діяльність у сфері видобування та переробки руд та інших кольорових металів.

Позивач закуповує у виробників та інших постачальників пальне (підакцизний товар ) для власних потреб, а саме:

- для заправки власних машин та механізмів на виробничих ділянках з видобування та переробки руд, інших кольорових металів;

- для заправки власних машин для експлуатації іншими службами підприємства.

На підприємстві встановлені норми витрат пального згідно наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 р. № 43 «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті». В результаті перевірки первинної транспортної документації виявлені випадки понаднормового використання пального водіями підприємства. Понаднормове використання пального компенсовано підприємству винними особами, шляхом утримання із заробітної плати сум перевитрат.

З огляду на викладені обставини , підприємство звернулось листом від 04.05.2016 року № 267/04-05 до ДФС про надання податкової консультації, в якому просило роз'яснити наступні питання:

- чи вважається реалізацією пального, в розумінні ст. 14.1.212 ПК України, для нарахування акцизного податку, компенсація перевитрат пального шляхом утримання таких перевитрат із заробітної плати робітника підприємства;

- якщо зазначена вище ситуація вважається реалізацією пального, то на яку дату виникають податкові зобов'язання з акцизного податку - на дату складання актів про нарахування перевитрат пального або на дату отримання компенсації такої перевитрати;

Крім того, на підприємстві обліковуються ємкості для зберігання пального, які обладнані лічильником, колонки наливно-заправні.

На ДП «ОГХК» укладено договори з підрядною організацією па виконання робіт з розробки і переміщення ґрунту технікою підрядної організації. Роботи проводяться на території філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» на Східній ділянці Малишсвського родовища.

Калькуляція вартості виконаних робіт складається із заробітної плати, відрахувань на соціальні заходи, амортизація, загальновиробничі витрати, адміністративні витрати.

Вартість палива до складу вартості отриманих робіт не входить. Відповідно до договору ДП «ОГХК» заправляє техніку підрядної організації власним пальним безпосередньо на місці виконання робіт із ємкості паливно-заправної машини із застосуванням лічильника.

Позивач самостійно веде облік такого пального у вигляді заправних відомостей, виписує подорожні листи, контролює норми списання пального. В бухгалтерському обліку реєструються витрати пального, які розраховуються по подорожніх листах, відносяться до витрат виробництва. Після остаточного завершення робіт, підрядна організація повинна повернути позивачу різницю залишків пального в баках між початком виконання робіт та їх закінченням, при цьому техніка підрядних організацій не покидає територію позивача до повного виконання робіт.

У разі виявлення актів перевитрати пального, підрядна організація повинна компенсувати таку перевитрату шляхом або повернення пального або перерахувати перевитраченого пального на розрахунковий рахунок позивача.

З огляду на викладені обставини , підприємство звернулось листом від 04.05.2016 року № 267/04-09 до ДФС про надання податкової консультації, в якому просило роз'яснити наступні питання:

- чи вважається реалізацією пального, в розумінні ст. 14.1.212 ПК України для нарахування акцизного податку, вищезазначена операція по заправці техніки підрядної організації, з урахуванням описаних особливостей обліку витрат пального, тобто вартість пального не включається до складу вартості підрядних робіт, а витрати на таке пальне віднесено до витрат виробництва позивача;

- чи вважається реалізацією пального, в розумінні ст. 14,1.212 ПК України, для нарахування акцизного податку компенсація перевитрат пального, шляхом повернення підрядною організацією такого пального на склад позивача;

- чи вважається реалізацією пального, в розумінні ст. 14,1.212 ПК України, для нарахування акцизного податку компенсація перевитрат пального шляхом перерахування грошових коштів підрядною організацією па розрахунковий рахунок позивача;

За результатом розгляду вказаних звернень, Державною фіскальною службою листом від 14.04.2016 №12349/6/99-99-12-03-03-15, надано податкову консультацію, відповідно до змісту якої, Компанія на всі обсяги витраченого пального (у т.ч. пального, використаного для заправки техніки підрядної організації, а також власних машин та механізмів у обсягах, що перевищили норми витрат пального та компенсовані шляхом утримання таких перевитрат із заробітної плати робітника Компанії) зобов'язана складати в електронній формі накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого (витраченого) пального та зареєструвати її в ЄРАН з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи платником особи.

Такий облік отриманого та реалізованого (витраченого) пального ведеться з метою виявлення об'єкта оподаткування акцизним податком, а саме обсягів перевищення витраченого (реалізованого) пального над отриманим.

При цьому, якщо обсяги реалізованого (витраченого) пального не перевищують обсяги отриманого пального від інших платників акцизного податку, за які сплачено акцизний податок, то у Компанії не виникатиме об'єкт оподаткування відповідно до п.п. 213.1.12 п. 213.1 ст. 213 Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо операцій, зазначених п.п. 213.1.12 п. 213.1 ст. 213 Кодексу, є дата реалізації таких обсягів пального (п. 216.12 ст. 216 Кодексу).

Не погоджуючись з повнотою, правомірністю та обґрунтованістю податкової консультації, позивач посилається на те, що податкова консультація не дає чіткої відповіді на поставлені питання, в більшій своїй мірі складається лише з послідовного цитування нормативних актів, а на веде висновки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд його задовольнити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

За визначенням, наведеним в підпункті 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

В силу п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

Право на оскарження податкової консультації до суду та правові наслідки такого розгляду закріплені в нормах п. 53.3. ст. 53 ПК України, в силу яких платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.3. ст. 53 ПК України).

З контексту наведеної норми п. 53.3. ст. 53 ПК України вбачається, що податкова консультація може бути визнана такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства в судовому порядку в разі її суперечності нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Положеннями пп. 14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до п. 212.1.11 ст. 212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

При цьому п.14.1.212 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.

Пунктом 213.1 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування (акцизним податком) є операції з: реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції); реалізації та/або передачі в межах одного підприємства підакцизних товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, своїм працівникам, а також здійснення внесків підакцизними товарами (продукцією) до статутного капіталу; ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України; реалізації конфіскованих підакцизних товарів (продукції), підакцизних товарів (продукції), визнаних безхазяйними, підакцизних товарів (продукції), за якими не звернувся власник до кінця строку зберігання, та підакцизних товарів (продукції), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходять у власність держави; реалізації або передачі у володіння, користування чи розпорядження підакцизних товарів (продукції), що були ввезені на митну територію України із звільненням від оподаткування до закінчення строку, визначеного законодавством, відповідно до пункту 213.3 статті 213 цього Кодексу; обсяги та вартість втрачених підакцизних товарів (продукції), що перевищують встановлені норми втрат з урахуванням пункту 214.6 статті 214 цього Кодексу; реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів; оптового постачання електричної енергії; переобладнання ввезеного на митну територію України транспортного засобу у підакцизний легковий автомобіль; реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що: отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних; ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією; вироблені в Україні, реалізація яких є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Відповідно до п. 231.1.ст. 231 ПК України, платник податку при реалізації пального зобов'язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Платник податку зобов'язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального втраченого, як в межах, так і понад встановлені норми втрат, зіпсованого, знищеного, включаючи випадки внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов'язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов'язок щодо складання в електронній формі акцизної накладної за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД ставиться законодавцем у залежність із існуванням у такого платника обов'язку щодо сплати акцизного податку.

Враховуючи, що як із змісту листів позивача, так і змісту адміністративного позову вбачається, що позивач не здійснював реалізації пального в розумінні Податкового кодексу України, то і обов'язку щодо складання акцизних накладних, позивача не виникає.

Що ж стосовно коштів, отриманих позивачем від працівників компанії та підрядної організації за надмірно використане пальне, суд зазначає наступне.

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві й надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання у сфері роздрібної й оптової торгівлі із надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння й використовування.

Згідно частин 1 та 2 статті 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Разом з тим, у ситуації, поставленій у запитах, не йдеться про реалізацію пального працівникам Компанії чи підрядникам, у даному випадку має місце відшкодування підприємству завищених витрат при виробництві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому податкова консультація Державної фіскальної служби України, викладена в листі від 03.06.2016 року № 12349/6/99-99-12-03-03-15 підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України, що викладена в листі від 03.06.2016 року № 12349/6/99-99-12-03-03-15.

Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства « Об'єднана гірничо-хімічна компанія» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Н.М. Клименчук

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук