Справа № 265/1325/17
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/1325/17
Провадження № 2-а/265/96/17
У Х В А Л А

05 вересня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник І.Г., за участю секретаря Тулянкіної М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративною позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі Донецької області (далі управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що з 21 червня 1982 року вона неодноразово обиралась суддею районних судів міста Маріуполя, а в грудні 2003 року безстроково була обрана суддею Апеляційного суду Донецької області. Її загальний трудовий стаж роботи складає більш ніж 48 років, з яких 42 роки 02 місяця 15 днів державної служби, у тому числі 32 роки суддею. Наказом Голови Апеляційного суду Донецької області № 771к від 26 грудня 2014 року у зв'язку із поданням заяви про відставку, відповідно до постанови Верховної Ради України № 59-VIII від 25.12.2014 року її було відраховано зі штату апеляційного суду. Зазначає, що за довідкою № 7063/5/А від 02.12.2015 року розмір її заробітної плати, яка повинна враховуватись при призначенні щомісячного довічного утримання як судді у відставці склав 24 116 грн. 40 коп., у тому числі: оклад - 13 998 грн. та доплата до посадового окладу за вислугу років - 10 718 грн. 40 коп. (90%), відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином розмір її грошового утримання повинен становити 21 704 грн. 76 коп.

За її зверненням від 22 січня 2015 року до відповідача їй було призначено довічне грошове утримання. Однак з розміром такого вона не згодна, тому знову звернулася із заявою до управління ПФУ, яке в свою чергу зробило перерахунок призначивши довічне грошове утримання з часу відрахування зі штату апеляційного суду, разом з тим не зробило перерахунок в частині призначення двох відсотків заробітку за кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років, тобто 90 відсотків. На її неодноразові звернення з цього приводу відповідач не відповідав їй протягом 2-х років і лише в жовтні місяці 2016 року відмовив в призначенні цього відсотку.

Ці дії відповідача вважає протиправними і такими, що порушують її гарантовані законом права та інтереси виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 6,7 статті 47 Закону України № 2453 УІ від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» (надалі Закон № 2453 - УІ) при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді, у тому числі рівня його матеріального та соціально побутового забезпечення. У разі прийняття законів, які скасовують або звужують зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, вони діють лише у тій частині, у якій не суперечать цьому закону.

За правилами ч.3 ст.138 Закону №2453- УІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад двадцяти років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На час прийняття Закону № 2453-УІ на посаді судді вона працювала понад 27 років, а тому вважає, що набула гарантоване їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження його граничного розміру. Ця редакція Закону № 2453-УІ була чинною до 01.10.2011 року і тому прийняті в подальшому Закони України, а саме: «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-УІ; «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-У1І; «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76 УІІІ; «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №193-УІІІ зі змінами внесеними в подальшому до них, які звузили зміст і обсяг незалежності судді у відставці, не можуть до неї застосовуватися. До прийняття Закону України № 213-УІІІ від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на який посилається відповідач, Законом України №192-УІІІ від 12.02.2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» була прийнята нова редакція ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка відповідала змісту ч.3 ст.138 в редакції Закону України № 2453-УІ та підтверджувала її право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 80 відсотків грошового утримання і його збільшення на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи на цій посаді понад двадцяти років, а також право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного утримання у разі зміни грошового утримання судді.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УШ, який ще більше порушив її конституційні права та гарантії незалежності судді у відставці набрав законної сили 28 березня 2015 року. Конституційний суд України у своєму Рішенні №3-рп/2013 від 03.06.2013 року, враховуючи попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зазначив, що ч.3 ст.38 Закону України № 2453-УІ в редакції Закону України № 3668-УІ від 08.07.2011 року є неконституційною, і залишив її попередню редакцію, за правилами якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад двадцяти років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням того, що Закон України №213-УІІІ від 02.03.2015 року, на який посилається відповідач, набрав чинності 28 березня 2015 року, тобто до виникнення правовідносин з набуття права на відставку і права на призначення щомісячного довічного утримання в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження його граничного розміру, а також після її звернення із заявою про звільнення у відставку, як і нова редакція ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із змінами внесеними згідно із Законами №336-УІІІ від 21.04.2015 року та № 469-УІІІ від 21.05.2015 року, не можуть застосовуватися при вирішенні питання щодо виплати їй щомісячного довічного грошового утримання.

Просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у призначенні та виплаті щомісячного довічного утримання у відповідності з положеннями ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ в редакції від 07 липня 2010 року, зобовязати встановити і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, починаючи з 27 грудня 2014 року та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги на підставах викладених в позовній заяві, вказуючи на те, що строк звернення до суду з адміністративним позовом вона не пропустила, так як отримала відповідь з відмовою відповідача в жовтні 2016 року. При цьому не заперечувала той факт, що отримувала довічне грошове утримання судді у відставці щомісячно, починаючи з 2015 року та знала про те, що порушуються її права, про що неодноразово зверталася до відповідача, але відповідач і на момент розгляду справи у суді не надав їй відповідь, щоб вона мала підстави для звернення до суду із позовом. Також зазначала, що починаючи з 08.06.2016 року її право відновлено.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що перша виплата довічного грошового утримання була проведена позивачці ОСОБА_1 в квітні 2015 року. Довідка про розмір суддівської винагороди для розрахунку грошового утримання була надана нею особисто до управління ПФУ. Тобто, маючи дані про розмір суддівської винагороди, у позивачки не було труднощів визначити в якому розмірі їй проводиться виплата довічного грошового утримання. Відповідач неодноразово зазначав про розмір відсотку грошового утримання який виплачується ОСОБА_1, що підтверджується відповідними копіями листів. Крім того, в листах - відповідях розяснювалося право на оскарження рішення управління ПФУ до головного управління або до суду. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються системних періодичних виплат, право на які у неї виникло з наступного дня після відрахування судді зі штату суду у звязку з поданням заяви про відставку, то строк коли вона мала дізнатися про порушення своїх прав наступав з моменту отримання таких виплат. Таким чином, враховуючи, звернення позивача до суду з даним позовом лише 24 лютого 2017 року та відсутність поважних причин пропуску такого строку, вважає, що позовні вимоги за період з 27 грудня 2014 року по 24 серпня 2016 року включно мають бути залишені судом без розгляду. Заявлені позовні вимоги за період з 08 червня 2016 року по теперішній час взагалі не є спірними, так як на підставі особистої заяви позивачки від 22 червня 2016 року, яка надійшла до управління 29 червня 2016 року їй проведено перерахунок довічного грошового утримання з 08 червня 2016 року із розрахунку 90 відсотків від заробітної плати, яка враховується для обчислення довічного грошового утримання. Розмір такого утримання з урахуванням перерахунку отримано позивачкою в серпні 2016 року, тому заявлені позивачкою вимоги за період з 08 червня 2016 року по теперішній час не є спірними, а провадження по справі в цій частині вимог підлягає закриттю, так як справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі Донецької області з 09 вересня 2009 року як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, а з 25 січня 2011 року відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» переведена на пенсію державного службовця.

22 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі Донецької області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ (в редакції від 01.01.2015 року) відповідачем позивачці було призначено довічне грошове утримання із розрахунку 60 % від грошового утримання судді з дня її звернення -22 січня 2015 року.

Згідно п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 січня 2008 року № 3-1 ( в редакції від 26 березня 2013 року), щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

В подальшому відповідачем було проведено коригування дати визначення права на призначення довічного грошового утримання позивачці ОСОБА_1 та відсотка від грошового утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 26 жовтня 2014 року, а саме- визначено дату набуття правав 27 грудня 2014 року та право на виплату 70 % грошового утримання.

Перша виплата довічного грошового утримання ОСОБА_1 здійснена в квітні 2015 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Оскільки, довічне грошове утримання судді у відставці є системною періодичною щомісячною виплатою, тому позивачка ОСОБА_1 мала дізнатися про можливе порушення свого права з моменту отримання такої виплати.

Звернувшись до суду з даним позовом 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 питання щодо його поновлення не порушувала, поважних причин пропуску такого строку суду не навела.

Крім того, суд вважає, що позивачка неодноразово мала змогу дізнатися про можливе порушення її прав з листів та відповідей на її звернення, наданих відповідачем.

Враховуючи звернення позивачкою ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав 24 лютого 2017 року, відсутність поважних причин пропуску такого строку, суд приходить до висновку про залишення без розгляду її позовних вимог за період з 27 грудня 2014 року по 08 червня 2016 року включно на підставі ст.100 КАС України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 08 червня 2016 року по теперішній час, суд вважає безспірними, так як на підставі особистої заяви позивачки від 22 червня 2016 року, яка надійшла до управління 29 червня 2016 року їй проведено перерахунок довічного грошового утримання з 08 червня 2016 року із розрахунку 90 відсотків від заробітної плати, яка враховується для обчислення довічного грошового утримання. Розмір такого утримання з урахуванням перерахунку отримано позивачкою в серпні 2016 року, що остання не заперечувала у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.99,100, п.9 ч.1, ч.2 ст.155 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, з 27 грудня 2014 року по 08 червня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала суду бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.Г.Мельник