Справа № 332/574/17 (2-а/332/32/17)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2017 рокусправа № 332/574/17(2-а/332/32/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Суховарова А.В. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2017р. у справі №332/574/17 (2-а/332/32/17)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

20.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії. /а.с. 2-8/.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2017р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №332/574/17 (2-а/332/32/17) та справу призначено до розгляду / а.с. 18/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що він перебуває на пенсійному обліку в Центральному обєднаному УПФУ м.Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після призначення пенсії він продовжував працювати, у звязку з досягненням пенсійного віку року він 26.01.2017р. звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 та ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком, але відповідач відмовив йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою та безпідставною, оскільки на його думку пенсія призначена за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» і пенсія за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», це різні види пенсії, та за призначенням пенсії на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він звернувся до відповідача вперше, тому просив суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому з 26.01.2017р. пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком; -зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 26.01.017р. відповідно до ст. 26 з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014,2015,2016рр), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2017р. у справі №332/574/17 (2-а/332/32/17) здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - Центральне обєднане УПФУ м. Запоріжжя) / а.с. 70/

Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2017р. у справі №332/574/17 (2-а/332/32/17) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального обєднаного УПФУ м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовлено. (суддя Безлер Л.В.) / а.с. 76-77/.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 24.05.2017р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 79-80/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 24.05.2017р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, у судове засідання не зявились. Позивач та відповідач про день, годину та місце розгляду справи повідомлені належним чином / а.с. 100,101,102,103/, про поважність причин не явки у судове засідання, або про можливість розгляду справи у відсутність свого представника, суд у встановленому законом порядку не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у даній справі, перебуває на обліку у відповідача у справі та з 14.09.2005р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка призначена відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список №1) , після призначення пенсії позивач продовжував працювати, зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду даної справи та долучені до матеріалів справи, та не заперечувались особами, які беруть участь у розгляді справи, під час її розгляду судом /а.с. 10,13, 15-16/.

26.01.2017р. у звязку з досягненням пенсійного віку позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» / а.с. 14/, але відповідачем було відмовлено в призначенні йому пенсії відповідно до його заяви від 26.01.2017р. , про що позивачу повідомлено листом відповідача за вих. №18/К-8 від 13.02.2017р. / а.с. 15-16/, і саме ця відмова обумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі врегульовано положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи та положень ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачу призначена пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був чинним на час набуття позивачем права на призначення пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку, і ця пенсія є «пенсією за віком», яка йому перераховувалася з набранням чинності 01.01.2004 р. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і далі протягом 2004 - 2017 років неодноразово перераховувалася відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що свідчить про те, що позивачем реалізовано право на призначення пенсії за віком.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), пунктом 2 Прикінцевих положень якого передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

Отже з урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що пенсія, яка призначена позивачу на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», фактично є пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нормами чинного пенсійного законодавства передбачена можливість переведення з одного виду пенсії на інший, яке відбувається з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами, але у даному випадку у позивача відсутні підстави та він не виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший, а виявив бажання на призначення пенсії в межах одного виду - пенсії за віком, а тому враховуючи те, що позивач у справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, відсутні законодавчо визначені підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком у відповідності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, та враховуючи норми чинного законодавства, які визначають підстави та порядок призначення пенсії за віком, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, під час розгляду заяви позивача від 26.01.2017р. про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу такої пенсії, діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 24.05.2017р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2017р. у справі №332/574/17 (2-а/332/32/17) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 04.09.2017р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.М. Панченко