Справа № 452/1053/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8975/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,
суддів: Обрізка І.М., Носа С.П.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2017 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій з відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та зобов`язання вчинити дії з призначення, виплати допомоги в розмірі 150 прожиткових мінімумів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є військовим пенсіонером України, виконував обов`язки військової служби в країнах, де велись бойові дії, а саме у Демократичній республіці Афганістан, у складі військової частини, яка находиться на території України у Львівській області. Захворювання ОСОБА_1 стверджується записами у Витягу BJIK (протокол № 685 від 31 серпня 2016 року). Вважає, що він як військовослужбовець в якого настала інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2017р. відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач звільнений в 1997 році з військової служби Збройних Сил Російської Федерації, а тому до нього як військовослужбовця іншої держави не застосовуються вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 -Х11.
Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги, які є тотожними доводам позовної заяви, обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, зазначає, що виконував обов`язки з військової служби в країнах, де велись бойові дії, а саме у Демократичній республіці Афганістан, у складі військової частини, яка находиться на території України у Львівській області та захворювання за яким призначено третю групу інвалідності пов`язане саме з виконання обов`язку з військової служби в Демократичній республіці Афганістан.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17 жовтня 1979 року по 20 червня 1997 року проходив військову службу в Збройних Силах у тому числі з 01.жовтня 1985 року по 28 грудня 1986 року брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан і має право на пільги. Дані обставини підтверджуються довідкою Самбірського об`єднаного міського військового комісаріату №328 від 05.04.2016р., а також записами у військовому квитку позивача, та не заперечуються сторонами.
В липні місяці 1997 ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил Російської Федерації (в/ч 36656 м.Могоча, Читинської області) у званні прапорщика.
Посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Львівським облвійськоматом 23.06.1998 року на ім`я ОСОБА_1 визначено, що останній має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій
Згідно з висновком військової лікарняної комісії окружного військового клінічного госпіталю м.Чита від 24.04.1997 №478 позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби.
Рішенням Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 31.08.2016 протокол №685 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 у формі, зокрема хронічного попереково-крижового радикуліту в фазі ремісії, а також пародонтоз, запально-дистрофічна форма ІІ ст. пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Довідкою Львівської обласної медико-соціально експертної комісії від 06.10.2016 р. серії 10 ААВ №887924 встановлено пожиттєво третю групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
В жовтні 2016р. позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби. До заяви позивач додав: копію виписки із акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 887924 від 06.10.2016; копії виписних епікризів; копію витягу з протоколу BJIK Західного регіону № 685 від 31.08.2016; копію свідоцтва про хворобу № 478 від 24.05.1997; копію довідки про проходження військової служби; копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 09.10.1979; копію паспорта; копію ідентифікаційного коду.
Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 17.02.2017р № 15 відповідач - Міністерство оборони України дійшов висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки в позивач був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 21.08.1998, а законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, погодився з доводами сторони відповідача, що на ОСОБА_1 не розповсюджуються вимоги Закону України №2011-ХІІ, оскільки таке не передбачає виплат військовослужбовцям інших країн.
Проте такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не відповідає встановленим обставинам справи та правовим нормам.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1- рп/99).
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 11 Порядку № 975 зазначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, виникає з моменту встановлення інвалідності 06.10.2016р., а не з моменту звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 № 21-563а14.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в складі військ Збройних сил колишнього СРСР ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975.
Стосовно твердження відповідача про звільнення позивача в запас в липні 19977 року зі Збройних Сил Російської Федерації, то необхідно вказати наступне.
Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.
Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Вищезазначеними міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.
Позивач є громадянином України , що підтверджується його паспортом, а тому має право, гарантоване Законом № 2011-ХІІ на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Одночасно колегія суддів відхиляє доводи відповідача про порушення при встановленні причинного зв`язку наявних у позивача захворювань з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, оскільки позивач, має статус інваліда війни ІІІ групи - учасника бойових дій, який підтверджений рішенням військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України. Крім того, на вказаний факт, як на підставу для відмови в призначенні одноразової допомоги в оскаржуваному рішенні відповідач не посилався.
За п.12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги (далі Висновок), до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п.13 Порядку).
За змістом пунктів 14-15 Порядку одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Наказом Міністра від 12.04.2007 №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби» призначено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія). До повноважень голови вказаної Комісії, зокрема, віднесено підготовку пропозицій та подання їх Міністру для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.
Тобто, зазначеним наказом створено Комісію, яка має здійснювати підготовку пропозицій та подавати їх Міністру для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.
З представленого витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 17.02.2017р №15 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який затверджено 22.02.2017р. Міністром Оборони України (п.14).
Тобто за даних обставин Міністром Оборони України 22.02.2017р. за висновками комісії прийнято саме рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного і всебічного захисту порушеного права позивача на призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх у цій частині шляхом визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні вказаної допомоги.
Разом з тим, необхідно наголосити на тому, що виплата одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 12 Порядку № 975, належить до повноважень відповідного військомату, а не Міноборони.
Так, системний аналіз положень Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано почергову процедуру призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до якого рішення про призначення такої допомоги приймається міноборони, а її виплата здійснюється відповідним структурним підрозділом (військоматом).
З огляду на це, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Міністерства Оборони України щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу одноразової допомоги та зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату вказаної допомоги задоволенню не підлягають, оскільки Міноборони у цьому випадку є неналежним відповідачем у справі.
Тому, зваживши на фактичні обставини справи, як зобов`язаного відповідача у справах даної категорії необхідно було залучити Комісаріат, при умові можливості виходу суду за межі заявлених позовних вимог.
Згідно з п.9 ч.1 ст.3 КАС відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом частин 1, 3 ст.52 КАС суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
За змістом цих норм допустити заміну належної сторони у справі чи залучення особи як другого відповідача може виключно суд першої інстанції. КАС не передбачено заміни неналежної сторони чи залучення особи як другого відповідача судом апеляційної інстанції.
Також колегія суддів зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, оскільки суд в такому випадку перебирає на себе дискреційні функції суб`єкта владних повноважень, що не належить до компетенції суду.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача з доданими до неї документами з урахуванням висновків суду у даній справі.
Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції при розгляді справи залишив поза увагою дотримання предметної підсудності.
Так, відповідно до частини 1 статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей « № 2011 -Х11 одноразова грошова допомога у разі загибелі( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особами, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 вказаного Закону одноразова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення ( контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Згідно частини 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із посиланням на яку позивач просить зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Пунктом 4 частини 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Оскільки одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною 4 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.
Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено порушення предметної підсудності, судове рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України як таке, що ухвалене неповноважним судом з ухваленням нового рішення.
Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач розглянув неповно, колегія суддів приходить до висновку про ухвалення нового рішення про покладення обов`язку на відповідача, як головного розпорядника коштів повно та всебічно розглянути звернення позивача та прийняти відповідне рішення про що повідомити уповноважений орган, тобто військовий комісаріат .
Відповідно до ч. 1ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки, відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року у справі №452/1053/17 та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 22.02.2017р. про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", ОСОБА_1 , оформленої п.14 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 17.02.2017 року №15.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року з урахуванням висновків суду у даній справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос
Повний текс виготовлено 06.09.2017р.