Справа № 825/782/17
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2017 року Чернігів Справа № 825/782/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних

осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства

"Артем банк" Шевченка Андрія Миколайовича

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити

певні дії

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_5, договір про надання правової

допомоги б/н від 10.04.2017

від відповідача Феленюк О.С., довіренність від 09.08.2017 № 17,

Гутник А.Ж., довіреність № 10 від 12.06.2017, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2017 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Луньо Іллі Вікторовича, третя особа на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку осіб (загального Реєстру вкладників) банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача включити позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника АТ "Артеми Банк" за договором банківського рахунку від 25.10.2016 №ПР/ВNK215-26 в гривні за курсом НБУ на день початку ліквідації банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент укладання договору банківського вкладу, банк ще не було визнано неплатоспроможним, а кошти були внесені на рахунок готівкою через касу банку. У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що жодних підстав для проведення перевірки відповідач не мав. Крім того, з моменту введення тимчасової адміністрації, а надалі і ліквідації, пройшов значний проміжок часу, якого достатньо для вивчення та прийняття рішення щодо відшкодування коштів. А отже не включення позивача до переліку осіб, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду є протиправною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача по не включенню позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню в межах сумах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України; зобов'язати відповідача включити позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника ПАТ "Артем банк" за договором банківського рахунку від 25.10.2016 № ПР/ВNK215-26 в гривні, за курсом Національного банку України на день початку ліквідації банку, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду замінено неналежного відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Артем банк" Луньо Іллю Вікторовича на належного - Уповноважену особу Шевченка Андрія Миколайовича.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та доданих документів.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі та зазначив, що право позивача, як вкладника на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є абсолютним і обмежується умовами, які визначені нормами статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, представник відповідача зазначив, що висновок про протиправність бездіяльності відповідача є помилковим, а зобов'язання включення до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до закінчення шестимісячного строку є передвчасним.

Представник третьої особи до суду не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.10.2016 між позивачем та ПАТ "Артем банк" було укладено договір банківського рахунку № ПР/BNK215-26 (а.с.9-11), відповідно до умов якого, в порядку і строки передбачені цим договором, позивач, через касу відділення банку, вніс в готівковій формі на свій рахунок 4443 долари США, що підтверджується довідкою від 16.11.2016 № 215-88 (а.с.12).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.11.2016 №2447 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Артем-Банк", яку запроваджено з 16.11.2016 по 15.12.2016 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Артем-Банк".

Відповідно до рішення Правління НБУ від 05.12.2016 №492-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.12.2016 № 2857 та розпочато процедуру ліквідації ПАТ" Артем-Банк" з 16.12.2016 по 15.12.2018 та призначено Луньо Іллю Вікторовича Уповноваженою особою на ліквідацію банку на 2 роки.

Звернувшись у відділення банку-агенту Фонду на здійснення виплат гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами банку позивач отримав інформацію щодо не включення його до списку осіб яким здійснюються виплати, внаслідок чого ним було направлено заяву до Фонду, в якій він просив надати пояснення з цього приводу.

З матеріалів справи вбачається, що операція щодо розміщення вкладу підпала під критерії обов'язкової перевірки, встановлені пп.1.4 та пп.1.5 п.1 розділу ІІ "Порядку застосування (введення/зняття) тимчасового обмеження здійснення виплат відшкодування гарантованої суми коштів за вкладами вкладників неплатоспроможних банків".

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та приймаючи до уваги відсутність будь-якої інформації щодо проведеної перевірки, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 826/2043/15 міститься правовий висновок про те, що, виходячи із системного аналізу ч.3 ст.2 Закону України від 14.05.1992 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), та враховуючи положення ст.12 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд України дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14.

У відповідності до абз.2 ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за необхідне відступити від правових позицій, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України, з огляду на таке.

У відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII - ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Однак, згідно абз.2 ч.2 ст.5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія цього Закону не поширюється на банки.

Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному законами України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, на думку суду, застосування до спірних правовідносин Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", всупереч висновку Верховного Суду України, є помилковим.

В свою чергу, з аналізу змісту ст.ст. 1, 4, 6 Закону України від 23.02.2012 № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску у розмірі 200 000,00 грн.

Учасниками цих правовідносин, що є предметом спору, є виключно позивач та відповідач, і саме між ними виникають відповідні права та обов'язки без залучення банку-боржника та без вирішення питання про відшкодування коштів від імені сторони правочину, на відміну від акцептованих вимог кредиторів.

Юридичний факт неплатоспроможності банку у даній категорії справ є лише підставою для виникнення правовідносин.

Таким чином, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення рахунку зацікавленої особи до переліку рахунків, за яким вона зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а також незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Правовідносини, які складаюся між зацікавленими особами та уповноваженою особою Фонду з приводу зазначених та подібних їм обставин, є публічними, за яких уповноважена особа на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких, зокрема, і є її обов'язок прийняти рішення про визнання правочину (договору) нікчемним на підставі закону.

Відтак, суд приходить до висновку, що дана категорія справ повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч.1, 2, 3, 6 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону.

Пунктами 2, 3 Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З аналізу викладених норм слідує, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає декілька етапів, а саме: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру та його затвердження.

При цьому, ст.27 Закону зобов'язує уповноважену особу Фонду сформувати, зокрема, два переліки: 1) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч.4 ст.26 цього Закону.

Відповідно до ч.2 та п.1 ч.4 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826 затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі - Порядок № 826).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 826 протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як встановлено п.1 та п.2 розділу ІІ Порядку № 826 протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Уповноважена особа Фонду забезпечує ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення).

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія) (п.3 розділу ІІ Порядку № 826).

Перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

Таким чином, перевірка правочинів проводиться до прийняття рішення про початок процедури ліквідації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

При цьому, п.6 розділу ІІ Порядку визначено, що обов'язково підлягають перевірці правочини (договори), вчинені (укладені) після прийняття постанови Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних та/або запровадження обмежень, які відповідають одному з таких критеріїв: вчинені (укладені) в порушення обмежень, встановлених Національним банком України; вчинені (укладені) шляхом перерахування коштів з рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб; вчинені (укладені) на користь третьої особи; призначенням платежу за якими було надання фінансової допомоги, повернення фінансової допомоги, надання позики, повернення позики, дарування, виконання угоди про поділ майна. Про всі випадки виявлення операцій з таким призначенням платежу Уповноважена особа Фонду повідомляє контролюючі органи не пізніше десяти робочих днів з дня виявлення таких операцій; вчинені (укладені) без фактичного внесення/отримання готівкових грошових коштів через касу банку; вчинені (укладені) без очевидної законної мети або за відсутності очевидного економічного сенсу.

Таким чином, у розумінні положень Порядку № 826 договір банківського рахунку від 25.10.2016 № ПР/BNK215-26 не можна вважати таким, що підпадає під перелік договорів, перевірка яких здійснюється обов'язково, оскільки він укладений до прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації, тобто до 16.11.2016.

При цьому, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п.50 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У розумінні ст.177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивача є об'єктом його майнових прав, відтак, ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, практики ЄСПЛ та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, доки, на думку суду, не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

В той же час, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що є предметом даного спору. Позаяк, матеріали справи містять докази внесення коштів на рахунок позивача у готівковій формі (довідка від 16.11.2016 №215-88 а.с.12), що на думку суду, є беззаперечним доказом реальності укладеного правочину.

Жодних підстав визначених ст. 38 Закону внаслідок яких правочини позивача з АТ "Артем Банк" можна вважати нікчемним - суд не вбачає, доказів наявності таких підстав суду не надано. А отже, відсутні і будь-які підстави для відмови у відшкодування позивачу коштів, внаслідок чого у відповідача наявний обов'язок щодо включення позивача до переліку вкладників АТ "Артем Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду справи в суді, позивача не включено до жодного із переліків, доказів на спростування вказаної обставини суду не надано. Попри встановлений обов'язок відповідача у визначені терміни скласти відповідні реєстри вкладників, останнім не вчинено жодних дій по відношенню до позивача. Крім того, Уповноваженою особою Фонду не забезпечено ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення).

Вказане в сукупності дає обґрунтовані підстави дійти висновку про протиправну бездіяльність Уповноваженої особи Фонду та наміри подальшого ухилення від встановлених законодавством обов'язків з метою затягування часу.

Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 Кодексу).

Оскільки відповідачем жодних пояснень, заперечень по суті предмету позову не надано, також відсутні підстави вважати необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування його внесків, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно в силу ч.1 ст.94 КАСУ, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача по не включенню позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Зобов'язати відповідача включити позивача до переліку вкладників Банку, які мають право відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника Приватного акціонерного товариства "Артем банк" (далі-Банк) за договором банківського рахунку ПР/ВNK215-26 від 25.10.16 р. в гривні за курсом НБУ на день початку ліквідації банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ю.О.Скалозуб