Справа № 591/1048/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 р.Справа № 591/1048/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.06.2017р. по справі № 591/1048/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в м. Сумах Татарінова Миколи Миколайовича

про визнання постанови протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

Заявник свої вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2017 року відповідачем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України за те, що він нібито порушив правила дорожнього руху та керував транспортним засобом - квадрациклом та не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та керував ними без номерного знаку. Вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначив, що такі транспортні засоби не підлягають державній реєстрації. Окрім того, у супереч вимогам закону відповідач не надав йому можливості подати свої письмові пояснення з цього приводу, розглянув справу безпосередньо на місці вчинення правопорушення та обмежив його право на захист, не надавши можливості ознайомитися з матеріалами справи, подати докази та скористатися правовою допомогою. Тому, вважаючи дії відповідача з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, просить визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22.06.2017 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що дана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що порушення норм матеріального права полягає в наступному. На підставі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушень, виховування громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що відповідач наголошував на обов'язок позивача мати при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В той же час, у зв'язку з тим, що квадроцикл є самохідною машиною з призначенням не для доріг загального користування, позивач не має можливості зареєструвати даний транспортний засіб в органах держреєстрації. Зазначає, що ані відповідач, ані суд в своїй постанові не пояснили на підставі яких нормативно- правових актів визначено обов'язок мати при собі саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу при керуванні квадроциклом. В силу ст.283 КУпАП, винесенню постанови про адміністративне правопорушення має обов'язково передувати розгляд справи. Порядок розгляду таких справ визначений главою 22 КУпАП. Зокрема, ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи: справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Зазначає, що всупереч вимогам ст. 276 КУпАП, розгляд справи був проведений відповідачем безпосередньо на дорозі, а не за місцезнаходженням Управління патрульної поліції. Таке порушення призвело до того, що докази вчинення позивачем правопорушення відповідачем під час розгляду справи досліджені не були та для ознайомлення позивача не надавались, у зв'язку з чим він не мав змоги надати свої пояснення та заперечення щодо обставин справи. Вказує, що йому не було забезпечено можливість явки адвоката для надання правової допомоги про розгляді справи, а також можливість підготовки та письмового викладення клопотань та заперечень чим було істотно порушено права. Зазначає, що суд першої інстанції знехтував даними доводами та не спростував їх у своїй постанові. Фактично (на ділі) суд узаконив можливість поліції, в обхід вимог ст.276 КУпАП. розгляді справи де їм заманеться, а не там, де цього вимагає закон, який саме вони і призвані захищати. Вказує, що не згоден з винесенням відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, оспорював її, але незважаючи на це, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складений не був. Вказує, що суд повністю проігнорував доводи позивача щодо процесуального порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення органами поліції. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу однобоко, лише з боку дій позивача. Дії поліції, їх відповідність закону, суд не досліджував. Обставини справи не були розглянуті повно і всебічно. В постанові суду не були відображені спростування щодо всіх доводів позивача. Враховуючи вищевикладене просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.06.2017 р. та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Від позивача по справі до суду надійшло клопотання в якому зазначає, що повністю підтримує доводи викладені в позові та просить провести судове засідання без його участі .

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 9 КпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КпАП).

Положення ст. 22 КпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КпАП.

Статтею 258 КпАП встановлено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 70, 77, ч. 3 ст. 85, ст. 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч. 1 ст. 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч. 3 ст. 238), ч. 3 ст. 109, ст.ст. 110, 115, ч.ч. 1, 3 і 5 ст. 116, ч. 3 ст. 116-2, ч.ч. 1 і 3 ст. 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), ст.ст. 118, 119, ст.ст. 134, 135, 185-3, ст. 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), ст. 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч. 1 ст. 258).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч. 3 ст. 258).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258).

З огляду на наведене також не заслуговує посилання позивача на порушення порядку розгляду справи. Рішенням Конституційного суду України 5-ра/2015 зазначено, що випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, визначені у частинах першій, другій статті 258 КпАП України. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КпАП України.

В той же час, як вже зазначалося судом ч. 2 ст. 258 КпАП України, на яку послався Конституційний суд у своєму рішенні що наведене вище та зазначив, що саме у випадках визначених цією нормою може бути застосована скорочене провадження та розгляд справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення, й визначено право відповідача розглянути справу про адміністративне правопорушення визначене ч. 1 ст. 126 КпАП України без складання протоколу про адміністративне правопорушення - тобто за скороченим провадженням.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч. 6 ст. 258).

За приписами ст. 278 КпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол (у випадку його складання) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно із ст. 279 КпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279).

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ч. 2 ст. 279).

За змістом ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Нормами ст. 280 КпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КпАП України), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") визначена ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою відповідача серії АР №919749 від 18.02.2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Із тексту оскаржуваної позивачем Постанови вбачається, що 18.02.2017 року о 12-30 годині в м. Суми по вул. Харківська 112 позивач керував квадрациклом без номерного знаку та не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Даний висновок відповідача відповідає фактичним обставинам вчинення правопорушення, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камери поліції на якому зафіксовано факт порушення позивачем правил дорожнього руху, що не заперечується сторонами.

Посилання позивача на те, що він не порушував ПДР та його квадроцикл не підлягав реєстрації не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно п.2.13 Правил дорожнього руху квадроцикли належать до категорії B1 транспортних засобів - квадро - і трицикли, мотоцикли з боковим причепом, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів. Посвідчення на право керування такими транспортними засобами видаються центрами Державтоінспекції.

Пунктом 30.1, 30.2 ПДР визначено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов'язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів. На механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Правилами дорожнього руху (п. 2.9) визначено заборону керувати транспортним засобом не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака.

Враховуючи що у сертифікаті відповідності на квадроцикл позивача органи із сертифікації вказав, що цей транспортний засіб не підлягає експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, в органах Державтоінспекції такій засіб реєстрації не підлягає.

Тому, відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" відомчу реєстрацію квадроциклів (як інших механізмів) здійснюють територіальні ограни Державної інспекції сільського господарства України згідно Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2009 року № 694.

Наданий суду відеозапис та пояснення самого позивача в позові та апеляційній скарзі вказують на те, що позивачем вказані вимоги ПДР вочевидь дотримані не були.

Окрім того, слід зазначити що позивач не лише керував квадрациклом, якій не зареєстрований у встановленому порядку та не мав номерного знаку, а й рухався дорогою загального призначення - по вулиці Харківська в м. Суми.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про правила дорожнього руху» Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, а ст..283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Рішення відповідача відповідає наведеним вище положенням закону, а справа про адміністративне правопорушення розглянута з дотриманням вимог закону.

Посилання позивача на порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виразилося в ненаданні можливості подати свої пояснення з приводу порушення, обмеження права на захист, обмеження у праві подавати докази та заявляти клопотання, не заслуговують на увагу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_5 (інспектор поліції) пояснив, що він чергував в одному патрулі з відповідачем коли були затримали позивача під час керуванням квадра циклом на вул. Харківська в м. Суми. Позивачу були роз'яснені права, отримані пояснення від нього та прийняте рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Розгляд справи тривав близько 1,5 години, оскільки позивачу була надана можливість подати додаткові документи.

Позивач рухався по дорозі загального призначення на механічному транспортному засобі, не мав при собі документу що до реєстрації керованого транспортного засобу, який є обов'язковим під час руху на механічних транспортних засобах по дорогах загального значення.

Той факт, що даний квадроцикл не призначений для руху по дорогах загального значення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті з урахуванням вищенаведеного.

Колегія суддів зазначає, позивач мав можливість зареєструвати транспортний засіб, проте даним правом не скористався.

Рухаючись по дорозі загального призначення позивач міг та мав усвідомлювати, що він в порушення діючого законодавства, а саме п. 2.1. Правил дорожнього руху не має документів про реєстрацію механічного транспортного засобу.

Позивачем не обґрунтовано які саме фактичні обставини не враховано інспектором під час прийняття постанови на місці зупинки які б могли бути враховані під час розгляду справи за місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Наведені обставини вказують на безпідставність пояснень позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пояснення в суді першої інстанції свідка Кіщук Р.А. з приводу порушення порядку розгляду справи та незаконності вимог працівників поліції не заслуговують на увагу. Дані пояснення спростовують наведеними вище вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема відеозаписом. Окрім того, даний свідок є зацікавленим у вирішенні справи, оскільки був зупинений разом з позивачем та також притягнутий до адміністративної відповідальності за аналогічне адміністративне порушення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки відповідачем беззаперечно доведене, що під час провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ним виконані вимоги закону. Прийняте рішення є цілком правомірним, а застосоване стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення.

З наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, та не впливають на правомірність висновків суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.06.2017р. по справі № 591/1048/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Григоров А.М.
Судді Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
У зв'язку з тимчасовим припиненням роботи суду повний текст ухвали виготовлений 04.09.2017 р.