Справа № 804/4957/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/4957/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року

справа № 804/4957/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №804/4957/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», у зв’язку зі зміною назви публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» 04 серпня 2016 року звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України згідно з яким просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №110010000/2016/600020/1 від 09.02.2016 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при проведені митного оформлення партії товару відповідачем безпідставно було витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару за неосновним методом та видано картку відмови у митному оформленні товару.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що встановлені судом обставини справи свідчать про те, що в процесі митного оформлення партії товару позивача відповідачем не було порушено норм митного законодавства України. На думку суду, відповідач приймаючи спірне рішення та картку відмови, дів в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав неповного з’ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає про відсутність розбіжностей у документах визначених у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та наданих відповідачу під час митного оформлення товару та необґрунтоване витребування відповідачем додаткових документів у позивача.

Просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, відповідач посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить у її задоволені відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 29 квітня 2015 року між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металлургическая компания» (продавець) укладено зовнішньо - економічний контракт купівлі-продажу № 15-0835-12, за умовами якого продавець зобов'язався здійснити поставку товару покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених у додатках до контракту.

Згідно з додатком № 12 від 01.12.2015 року до вказаного контракту продавець зобов’язався поставити залізорудний концентрат в кількості - 60 000 тон за ціною 2 011,15 рублів РФ за одну тону, на умовах поставки: DАР - станція Соловей/Тополі (Інкотермс -2010).

09 лютого 2016 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС із митною декларацією № 110010000/2016/020152 для митного оформлення товару «концентрат залізорудний агломераційний». Митна вартість товару була заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.

Посадовою особою Дніпропетровської митниці ДФС здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, в результаті якого встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, у зв’язку з чим декларанта повідомлено про можливість (відповідно до частини 6 статті 53 Митного кодексу України) подати будь-які інші наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Листом від 09.02.2016 року № 062Д/218 декларантом було направлено додаткову угоду від 01.09.2015 року № 2 щодо зміни умов оплати товару та повідомлено про неможливість надання інших додаткових документів протягом десяти календарних днів, та, що документи будуть надані в установлений законом термін згідно частини 8 статті 55 Митного кодексу України.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням, але у зв'язку з нагальною потребою у поставленій продукції оформив нову ВМД № 110010000/2016/020188 від 15.02.2016 року з коригованою митною вартістю.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача та картки відмови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах в частині ціни товару у рахунках залежно від вмісту Fe та вартості транспортування, митним органом правомірно було витребувано додаткові документи. Використання митним органом саме резервного методу визначення митної вартості є обґрунтованим. Отже відповідач приймаючи спірне рішення та картку відмови діяв правомірно.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13, зазначено, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів слугували наступні обставини.

Згідно з контрактом від 29.04.2015 року № 15-0835-12 продавцем товару є ТОВ «Русская горно-металлургическая компания», відправником товару відповідно до графи 2 МД №110010000/2015/023000 є ВАТ «Стойленский ГОК», що свідчить про те, що товар, імпортований за вказаним вище контрактом та додатком до нього від 01.12.2015 року № 12, надійшов по посередницькому контракту, а не прямому. Проте позивачем до митного оформлення не було надано договору із третіми особами, що пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

До митниці не надано спец. рахунок від 01.12.2015 року № 12, який вказаний у графі 44 декларації країни експорту від 02.12.2015 року №10101100/021215/0001574 та у графі 23 «документы, приложенные отправителем» скан-копії залізничних накладних, приєднаних до митної декларації від 09.02.2016 року №110010000/2016/020152.

Згідно з рахунків-фактур (інвойсів) та додатків вони виставлені ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» в рамках зовнішньоекономічного контракту від 29.04.2015 року № 15-0835, додатку № 12 від 01.12.2015 року на умовах поставки DАР ст. Соловей/Тополі. При цьому позивачем надано рахунки виробника, які виставлені покупцю ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» для відправки отримувачу - публічному акціонерному товариству «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського» в рамках контракту № 15-04-29 (дата не зазначена), додатку від 01.12.2015 року № 18. Рахунки виробника не містять умов поставки та не завірені печаткою підприємства, що видало зазначені рахунки (ВАТ «Стойленський ГОК»).

Рахунки виробника містять інформацію стосовно вмісту Fе та посилання на відповідний сертифікат якості. Крім того, в рахунках-фактурах виробника від 12.01.2016 року, від 13.01.2016 року, від 15.01.2016 року та від 16.01.2016 року вказаний нульовий вміст заліза, в той час як в сертифікатах якості №№ 1, 2, 3, 7, 8, 9, 16, 18, 21, на які посилаються ці рахунки, визначений вміст заліза на рівні 66,5%, 66,2%, 66,4% та 66,3% відповідно. Однак ціна товару незалежно від вмісту Fе визначена рахунками виробника на рівні 1350 руб.РФ/т (за контрактом). Оскільки рахунки виробника не містять відомостей стосовно умов поставки, вартість у зазначеному рахунку розраховується на умовах ЕХW. Митниця дійшла висновку, що ймовірно у рахунках виробника зазначена базова ціна залізорудного концентрату за договором із третіми особами, що пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається № 15-04-29 (дата не зазначена), додатку від 01.12.2015 року № 18, що до митниці не надавався, тому незрозуміло відносно якого вмісту Fе така ціна визначена. Рахунки контрактоутримувача та виробника ідентифікуються між собою лише вагою та містять ціну товару, визначену в залежності від вмісту Fе, що не відповідає ціні рахунку виробника.

Таким чином відповідач дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару, містять розбіжності, що стосуються умов поставки товару. Вказані розбіжності не дають можливості достовірно обрахувати всі складові митної вартості заявленого до митного оформлення товару.

Однак вказані підстави для прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставними враховуючи наступне.

Методики ціноутворення продавця (ТОВ «Русская горно-металлургическая компания») як умова договору з його постачальником (виробником) продукції не є елементом перевірки складових числового значення митної вартості в розумінні ст. 58 МК України. При цьому рахунки по взаємовідносинам продавця товару з третьою особою (виробником), на зміст яких послався митний орган, не є обов'язковими документами відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а наведені в цих рахунках відомості щодо ціни товару не суперечать економічній обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару за основним методом.

Крім того, колегія суддів, виходячи зі змісту ст. 335 ч.1 п.4 пп. «ґ» МК України та Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав - учасниць Співдружності рішенням N 5/32 від 13.09.2001 р., зазначає, що законодавством не передбачено обов'язковість наявності на комерційних документах печаток та штампів прикордонних та митних служб, а лише таку можливість, якщо вони наявні у перевізника. В той же час, на товаро-транспортних документах, а саме залізничних накладних, для яких наявність таких печаток і штампів є обов'язковою, міститься відмітка митних органів як Російської Федерації, так і України (а.с.51-75).

Крім того, як зазначено представником позивача та не спростовано відповідачем товаро-транспортні документи не слідували разом із вантажем, а були отримані поштою, що не суперечить МК України, а зазначені в графі 24 залізничних накладних два рахунки-фактури є тими документами які були надані ОАО "Стойленский ГОК" для російської митниці.

Також слід зазначити, що стаття 335 МК України, на яку посилається відповідач, не містить вимог щодо обов'язкового нанесення цього відбитку штампу на всіх документах, які надходять до митниці разом з вантажем.

Отже, вказані обставини не можуть вважатися підставою для виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів.

Також судом встановлено, що умови поставки товару DAP - станція Соловей/Тополі.

За умовами постачання DAP - станція Соловей/Тополі (Інкотермс-2010) - продавець зобов'язаний укласти за власний рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого місця, тому, відповідно до п.6 ч.2 ст. 53 МК України, подання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів не передбачене.

Таким чином, до митної вартості товару включені витрати на транспортування та перевантаження, а тому правомірно окремо позивачем останні не декларувались.

Посилання відповідача про те, що оплата витрат на перевезення продавцем товару спростовується відомостями, зазначеними в графі 23 залізничних накладних, в якій вказано, що платником тарифу по Російській залізниці є акціонерне товариство «Перша вантажна компанія» не спростовують доводів позивача про відсутність взаємовідносин с цим підприємством та деталі організації поставки продавцем не впливають на визначення митної вартості товару за основним методом.

Таким чином сумніви відповідача щодо повноти врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару є безпідставними.

Рахунки фактури виробника товару ОАО "Стойленский ГОК" в цьому випадку підтверджують факт купівлі товару ООО "Русская горно-металлургическая компания" для його подальшої поставки позивачу.

Щодо ненадання декларантом до митного оформлення спец.рахунку від 01.12.2015 року №12, відомості про який зазначені у гр. 44 декларації країни експорту (т.1 а.с. 151) слід зазначити, що вказаний документ ОАО "Стойленский ГОК" зобов’язаний надати до 01.07.2016 року російській митниці. У позивача відсутній законодавчий обов’язок його надання відповідачу.

За вказаних обставин надані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей та не містять ознак підробки, а містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Той факт, що позивач купував товар не у безпосереднього його виробника не може бути підставою для не застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідність витребовувати додаткові документи.

Витребування за таких обставин додаткових документів свідчить про формальний підхід митного органу до перевірки правильності заявленої митної вартості.

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем застосовано другорядний метод 2-ґ, але не надано жодних переконливих доказів неможливості застосування інших попередніх другорядних методів, як того вимагають приписи частини 3 ст. 57 МК України, зокрема ані методу визначення щодо ідентичних товарів, ані методу щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому відповідачем свою позицію вмотивовано відсутністю в інформаційних ресурсах митного органу даних щодо митного оформлення ідентичних або подібних товарів за ціною договору, тобто за основним методом.

При цьому використані для коригування митної вартості митні декларації №110010000/2015/020288 та № 110010000/2015/020301 від 13.03.2015 року стосувались митного оформлення позивачем товару із ідентичними характеристиками тієї ж якості, з тієї ж країни та того самого виробника, але на інших умовах поставки. При цьому митне оформлення за вказаними деклараціями здійснювалось за ціною договору. Неможливість застосування методів 2-а та 2-б відповідач пояснив лише різними комерційними умовами, оскільки в цих випадках постачання здійснювалось за прямим договором із виробником, а за спірним митним оформленням договір на постачання був із посередником. Але колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки вищевказана обставина не є суттєвим виходом за межі комерційного рівня, що унеможливив би застосування вказаних методів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з висновком ДП «Укрпромзовнішекпер- тиза» від 19.02.2016 року № 639 рівень цін на залізорудний концентрат, що імпортується згідно з Додатком № 13 від 30.12.2015 року та Додатком №12 від 01.12.2015 року до контракту № 15-0835-12 від 29.04.2015 р., на умовах поставки DAP ст. Соловей/Тополі, відповідає поточній кон’юнктурі на ринку (а.с. 154).

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень в судовому засіданні не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат» – задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 804/4957/16 – скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 5787 грн. 60 коп. (п’ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень шістдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 12 вересня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко