Справа № 812/465/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №812/465/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 812/465/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС України у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № НОМЕР_1,-

ВСТАНОВИВ :

24 березня 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2Ю, позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС України у Луганській області у якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Луганській області № 001621301 від 10 березня 2017 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 812/465/17 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення форми Р Головного управління ДФС у Луганській області від 10.03.2017 № НОМЕР_1 щодо збільшення грошового зобов'язання ОСОБА_2 за платежем орендна плата за землю з фізичних осіб на загальну суму 54911,49 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені норми матеріального та процесуального права, а саме п. 288.1, 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України та ч. 4 ст. 72, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, не надана належна правова оцінка всім обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) з 07.05.1997 зареєстрована в якості фізичної особи підприємця та перебуває на податковому обліку у державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 127-128), а також не заперечують сторони у справі.

Податковим органом на підставі п.п. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 у порядку статті 76 глави 8 розділу II Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності по орендній платі за земельні ділянки держаної або комунальної власності ОСОБА_2 за 2013, 2014, 2015, 2016 роки. За результатами вказаної перевірки складено акт від 24.02.2017 № 8/12-32-13-01/НОМЕР_2 (а.с. 14-17).

Згідно з висновками контролюючого органу, останнім виявлено, що ОСОБА_2 розраховано суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності без врахування останніх змін до договору № 36 від 29.11.2006, а саме додаткової угоди № 2 від 08.12.2009, в результаті чого сума заниження обєкта оподаткування склала 43929,19 грн чим порушено п.288.1, п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки від 24.02.2017 № 8/12-32-13-01/НОМЕР_2 відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 10.03.2017 на суму 43929,19 грн. - за податковими зобовязаннями, та 10982,30 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 12-13).

Матеріалами справи підтверджено, що між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець),а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (орендарі) укладено договір оренди землі від 29.11.2006 № 36, у відповідності до п. 1 якого на підставі рішення виконкому міської ради за № 444 від 26.10.2006, в оренду передається земельна ділянка площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 2, мікрорайон 73 (а.с. 8-10).

У пункті 5 Договору зазначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 651500,00 грн. Пунктом 19 передбачено, що земельна ділянка передається у 3-х денний строк після державної реєстрації за актом її приймання-передачі. Згідно з пункту 35 Договору зміна договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

На останньому аркуші Договору засвідчено факт державної реєстрації договору оренди землі Сєвєродонецьким міським реєстраційним офісом Луганської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам за № 36 від 05 грудня 2006 року.

У подальшому, 08.12.2009 між орендодавцем Сєвєродонецькою міською радою та орендарями ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 від 08.12.2009 до договору оренди землі № 36 від 29.11.2006, якою в п. 5 розділу Обєкти оренди змінено на: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 771700,00 гривень, у розділі Орендна плата п. 9 та 11 змінено на: орендна плата вноситься Орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі 27009,50 гривень на рік, що складає 3,50% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 2250,79 гривень протягом 30 календарних днів наступним за останнім календарним днем звітного місяця;. У пункті 3 додатковї угоди зазначено, що вона є невідємною частиною договору і діє з моменту її підписання. Угода укладена в трьох примірниках, з яких перша зберігається у Орендодавця, друга у Орендаря третя в Управлінні Держкомзему у м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с. 11).

Додаткова угода має письмову форму, не містить відміток нотаріального посвідчення чи державної реєстрації.

Листом головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 22.05.2016 підтверджено, що державним кадастровим реєстратором Управління Держкомзему у м. Сєвєродонецьку була проведена державна реєстрація додаткової угоди б/н від 07.09.2011 до договору оренди землі № 36 від 29.11.2006. Інформація про будь-які інші додаткові угоди відсутня (а.с. 112).

Що стосується додаткової угоди б/н від 07.09.2011 до договору оренди землі № 36 від 29.11.2006 (а.с. 85), то матеріалами справи підтверджено, що рішенням господарського суду Луганської області від 08.06.2015 у справі № 913/107/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.07.2015, визнано недійсною з моменту укладання додаткову угоду з державною реєстрацією від 23.11.2011 за № 00413 до договору оренди землі № 36 від 29.11.2006, підписану між Сєвєродонецькою міською радою Луганською області, ідент. код 26204220 та приватними підприємцями ОСОБА_2, АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, АДРЕСА_2, а також припинено дію цієї додаткової угоди на майбутнє (а.с. 86-92).

Також встановлено, що Позивачем подано до податкового органу звітні податкові декларацій з плати за землю - земельний податок та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності а саме: звітна за 2013 рік від 28.01.2013, якою ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у загальній сумі 41250,50 грн на рік з визначенням щомісячної суми (а.с. 115-119), уточнююча за 2013 рік від 18.08.2015 № НОМЕР_3, відповідно до якої ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 щомісячній по 1021,25 грн, та зменшено податкове зобовязання з орендної плати за землю за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на суму 2416,31 грн щомісячно (а.с. 62-64), звітна за 2014 рік від 18.02.2015, якою ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у загальній сумі 64402,35 грн на рік з визначенням щомісячної суми (а.с. 120-126), уточнююча за 2014 рік від 18.08.2015 № НОМЕР_4, відповідно до якої ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 щомісячно по 1021,25 грн, та зменшено податкове зобовязання з орендної плати за землю за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на суму 2846,12 грн щомісячно (а.с. 59-61), уточнююча за 2014 рік від 16.12.2016 № НОМЕР_5, відповідно до якої ОСОБА_2 зменшено податкове зобовязання з орендної плати за землю за період з 14.04.2014 по 31.12.2014 на суму 8748, 71 грн (а.с. 57-58), звітна за 2015 від 18.02.2015 № НОМЕР_6, відповідно до якої ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у загальному розмірі 64402,35 грн, у тому числі щомісячно 5366,86 грн (а.с. 54-56), уточнююча за 2015 рік від 03.09.2015 № НОМЕР_7, відповідно до якої ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 щомісячно по 1275,54 грн грудень 1275,56 грн, та зменшено податкове зобовязання з орендної плати за землю за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на суму 4091,32 грн щомісячно (а.с. 51-53), уточнююча за 2015 рік від 16.12.2016 № НОМЕР_8, якою ОСОБА_2 знято всі раніше задекларовані податкові зобовязання за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (а.с. 49-50), звітна за 2016 від 04.02.2016 № НОМЕР_9, якою ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 щомісячно по 1828,41 грн (а.с. 47-48), уточнююча за 2016 рік від 16.12.2016 № НОМЕР_10, відповідно до якої ОСОБА_2 задекларовано податкові зобовязання за червень 2016 у сумі 1401,85 грн, з липня по грудень 2016 у сумі по 1828,41 грн щомісячно, та знято податкове зобовязання з орендної плати за землю за період з 01.01.2016 по 31.05.2016 повністю, за червень 2016 року зменшено на суму 426,56 грн (а.с. 45-46).

Розраховуючи суми грошового зобовязання з орендної плати за землю позивач застосовував коефіцієнт 3,0% від нормативно грошової оцінки орендованої земельної ділянки відповідно до умов договору № 36 від 29.11.2006 та вимог п.п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України.

При цьому, Головне управління ДФС у Луганській області приймаючи рішення у відношенні позивача та збільшуючи податкові зобовязання з орендної плати за землю прийняв до уваги відомості з додаткової угоди № 2 від 08.12.2009 до договору оренди № 36 від 29.11.2006.

Тобто, спірним у даній справі є правомірність врахування відповідачем додаткової угоди № 2 від 08.12.2009 до договору оренди № 36 від 29.11.2006.

Згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України, в редакції станом до 30.09.2015, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Таким чином, ПК України вказував на необхідність державної реєстрації договору оренди землі.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття. зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV однією із загальних засад державної реєстрації прав є обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, роли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Статтею 4 цього ж Закону чітко визначено, що право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Пунктом 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 20 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV Про оренду землі (далі Закон № 161-XIV) (в редакції до 31.12.2011, тобто, в редакції, що діяла на момент укладення додаткової угоди № 2) укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною першою статті 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норми, що передбачена ч.2 ст.203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Системний аналіз п. 288.1 ст. 288 ПК України, ч. 5 ст. 6 Закону України Про оренду землі, ст. 654 Цивільного кодексу України та ст.ст. 2, 3,4, 27 Закону № 1952-ІV доводить, що станом на момент складання податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення, підлягало державній реєстрації як право оренди земельної ділянки, так і внесення змін до договору, на підставі якого виникло дане право.

Таким чином, як цивільне та земельне законодавство України, так і спеціальне законодавство, що регулює державну реєстрацію права власності та інших речових прав, зокрема, оренди землі, однозначно вимагало та вимагає обовязковості державної реєстрації правочинів, що встановлюють, змінюють або припиняють істотні умови права оренди земельної ділянки.

Таким чином, додаткова угода № 2 від 08.12.2009 до договору № 36 від 29.11.2006., є чинною за умови проведення державної реєстрації.

Оскільки доказів державної реєстрації додаткової угоди № 2 від 08.12.2009 до договору № 36 від 29.11.2006 під час розгляду справи сторонами не надано, а судом не встановлено, з урахуванням даних, зазначених в листі головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 22.05.2016 (а.с. 112), суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказана додаткова угода не може вважатися вчиненою, укладеною, а тому у податкового органу не було законних підстав для її врахування при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо неврахування податковим органом уточнюючих податкових декларації з плати заземлю за 2014 2016 роки, якими позивачем знято з себе зобовязання з орендної плати за період з 14.04.2014 до 07.06.2016 включно суд першої інстанції встановив.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з ч. 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм, Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон № 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі "Луганська область" зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область", зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк.

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053".

Таким чином, м. Сєвєродонецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За приписами ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669, не вимагається отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення від плати за землю.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до ст. 6 Закону № 1669, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: "Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Отже, статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення м. Сєвєродонецьк не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Зазначена підстава відносно позивача встановлена судом при розгляді даної справи, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в силу Закону № 1669 ОСОБА_2 протягом часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 звільнено від сплати орендної плати за землю в м. Сєвєродонецьк.

Право платника податків в разі самостійного виявлення помилки подати уточнюючу декларацію закріплено в ст. 50 Податкового кодексу України.

Отже, задекларовані в уточнюючих деклараціях позивача нульові показники зобов'язання з орендної плати за землю протягом періоду з травня 2014 року по травень 2016 року, а також зменшення зобовязань за квітень 2014 року з розрахунку за 17 днів та за червень 2016 року з розрахунку за 7 днів відповідають вимогам Закону № 1669 і свідчать про реалізацію позивачем зазначеного права.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 10.03.2017.

При викладених обставинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 812/465/17 - залишити без задоволення. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 812/465/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС України у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № НОМЕР_1 - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_5