Справа № 817/1155/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року 15 год. 25 хв. РівнеСправа № 817/1155/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Маринич В.М.; представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 06 вересня 2017 року); представника відповідача - Шеремети В.О. (довіреність від 11 серпня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення моральної шкоди.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується - позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5, яким визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 6574 грн. 57 коп., та стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звільнений від сплати земельного податку за земельну ділянку, оскільки він перебуває на спрощеній системі оподаткування, а земельна ділянка, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2008, використовується для провадження підприємницької діяльності, оскільки придбана позивачем як фізичною особою - підприємцем. Також, позивач зазначає, що питання щодо відсутності обов'язку сплати земельного податку за вказану земельну ділянку вже вирішувалося в межах адміністративної справи №2а-1770/3658/12. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 скасовано податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за вказаною вище земельною ділянкою, проте фіскальний орган продовжував щороку нараховувати такий податок.

Ухвалою судді від 02.08.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.09.2017, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити такі вимоги у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5 є відкликаним, оскільки таке рішення фіскальним органом скасовано самостійно. Відповідач зазначає, що листом від 06.09.2017 позивача повідомлено про помилковість винесення такого рішення та про його скасування. Відтак, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю через фактичну відсутність предмету позову, а відтак і правового спору.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 11.09.2017.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5, яким визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 6574 грн. 57 коп. (а.с. 5).

Не погоджуючись з таким рішенням фіскального органу, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення від 27.05.2017 №5, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Управлінням комунальною власністю Рівненської міської ради та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 04.11.2008, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. (реєстраційний номер 3752), відповідно до якого позивачу передано у власність земельну ділянку загальною площею 570 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). Вказаний договір зареєстровано в Управлінні земельних відносин 05.11.2008.

Разом з тим, позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку II групи (а.с. 8).

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (далі іменується - ПК України), платниками податку є, зокрема, власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

За приписами статті 270 ПК України, об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 281.1 статті 281 ПК України, від сплати податку звільняються: інваліди першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 02.06.2005 (а.с. 7).

За правилами пункту 284.2 статті 284 ПК України, якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Таким чином, позивач відноситься до категорії осіб, що мають право на пільгу щодо сплати земельного податку з фізичних осіб.

Разом з тим, представником фіскального органу надано суду копію листа від 06.09.2017 №1498/ФОП/17-00-13-01-05, відповідно до якого позивача повідомлено про помилковість винесення відносно нього оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.05.2017 (а.с. 64).

Також, у листі зазначено про те, що фіскальним органом проведено процедуру скасування податкового повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5.

Представник позивача у судовому засіданні вказав, що такий лист фіскального органу він отримав, проте заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

З даного приводу суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 КАС України встановлено, що адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (пункт 8 частини 1 статті 3 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення є актом індивідуальної дії. Отже, предметом позову є податкове повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5.

Разом з тим, листом від 06.09.2017 №1498/ФОП/17-00-13-01-05 позивача повідомлено про помилковість винесення відносно нього оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.05.2017, а таке рішення самостійно скасоване контролюючим органом.

Відповідно до пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Тобто, на момент розгляду справи предмет позову вже відсутній, що свідчить і про відсутність правового спору між сторонами.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 27.05.2017 №5, оскільки останнє вже скасоване фіскальним органом самостійно в адміністративному порядку.

Щодо позовної вимоги про стягнення з фіскального органу на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 21 КАС України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що за загальним правилом, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різних видів судочинства (адміністративного, конституційного, цивільного, господарського чи кримінального), якщо інше не встановлено законом.

Виняток з такого правила міститься лише в частині 2 статті 21 КАС України.

Питання про відшкодування шкоди, завданої рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, розглядає адміністративний суд, якщо вимога про це заявлена одночасно з вимогою про протиправність такого рішення, дії чи бездіяльності. В інших випадках це питання може вирішувати суд цивільної чи господарської юрисдикції.

Можливість об'єднання цих двох вимог в одному провадженні дозволяє досягти процесуальної економії: особа має можливість вирішити питання про протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень й одночасно питання про відшкодування шкоди в одному суді.

Проте, якщо таку майнову вимогу заявлено окремо від оскарження акта, дій чи бездіяльності, її належить вирішувати за правилами цивільного (господарського) судочинства за наявності преюдиційного рішення адміністративного суду про протиправність акта, дії чи бездіяльності в частині правової оцінки поведінки суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на попередній висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення через відсутність предмету позову, позовна вимога про стягнення моральної шкоди також є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат не підлягає вирішенню судом, оскільки позивач при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору в порядку статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська