Справа № 814/501/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 р. Справа № 814/501/17

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - Березанська районна державна адміністрація, про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - Березанська районна державна адміністрація, про визнання протиправним та скасування розпорядження від 21 квітня 2016 року №139-р «Про скасування деяких розпоряджень голови Березанської райдержадміністрації».

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року закрито провадження у справі №814/501/17 за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 21 квітня 2016 року №139-р «Про скасування деяких розпоряджень голови Березанської райдержадміністрації» за участю третьої особи - Березанської районної державної адміністрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник внаслідок порушення права громадянина на земельну ділянку, в тому числі органами місцевого самоврядування, органами виконавчої влади, є спором про право цивільне, а тому не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

В даних спірних правовідносинах, предметом спору є перевірка правомірності розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 квітня 2016 року №139-р «Про скасування деяких розпоряджень голови Березанської райдержадміністрації», яким скасовано розпорядження Березанської РДА від 23 червня 2015 року №113, №114 та №115 «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельних діялнок НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у власність громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ведення індивідуального дачного будівництва», які в подальшому позивачка придбала згідно договорів купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, на підставі вказаних договорів купівлі-продажу та технічної документації із землеустрою проведено об'єднання земельних ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в єдину земельну ділянку №НВ-015, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права вланості №51153079.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване у даній справі розпорядження відповідача є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право, а відтак доводи апелянта щодо необхідності розгляду даних спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства є помилковими.

Такі висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі №21-34а15, від 17 лютого 2015року у справі №21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, від 09 грудня 2014року у справі №21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі №21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі №21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень ч.1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для врахування.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно п.«в» ст. 5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається зі справи, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки №НВ-015.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оскаржуваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС України, а відтак висновки суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі є правильним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

А.І. Бітов

О.В. Лукянчук