Справа № 285/2676/17
Суддя: Михайловська А. В.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/2676/17

провадження в справі 2-а/0285/532/17

06 вересня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря Ковальової З.С.,

сторони по справі: позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, представник - Лозова Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій, -

встановив:

26.07.2017 року ОСОБА_1 - позивач по справі, звернувся до суду з позовом та просив визнати дії Новоград-Волинського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області - відповідача по справі, щодо відмови в призначенні йому пільгової пенсії - протиправними, зобов'язати призначити йому пільгову пенсію та здійснити її нарахування зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у лютому 2017 році він звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, йому було відмовлено у зв'язку з тим, що його посвідчення потерпілого 4 категорії, НОМЕР_1 від 25.12.1992 року, видане Ємільчинською райдержадміністрацією. Вважає відмову протиправною, а тому він звернувся до суду з цим позовом.

09.08.2017 року від відповідача надійшло заперечення на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належно оформленого посвідчення для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

У судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав, який просив задовольнити. Пояснив, що посвідчення нового зразка відповідачу не може надати, оскільки с. Ілляшівка Ємільчинського району Житомирської області відносилося до четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю до 31.12.2014 року. Проте він там проживає з 26.04.1986 року по даний час.

Представник відповідача адміністративний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченні.

Оголосивши зміст позовних вимог, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, по досягненню 55 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку.

22.02.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку посилаючись на те, що надане ним посвідчення потерпілого 4 категорії, серія В-І № 500704 від 25.12.1992 року, видане Ємільчинською райдержадміністрацією, а відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ № 51 від 20.01.1997 року, видача посвідчень проводиться обласними державними адміністраціями (а.с.8,9).

З огляду на наступне, така відмова відповідача у призначенні позивачу пільгової пенсії є неправомірною.

Судом встановлено, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується відповідним безстроковим посвідченням, яке діє на всій території України, категорії 4, НОМЕР_1, що видане 25.12.1992 року Ємільчинською районною державною адміністрацією (а.с.7).

Вказане посвідчення недійсним або підробленим не визнане, а, отже, є чинним, що сторонами не оспорюється.

Крім цього, факт постійного проживання позивача з 26.04.1986 року по даний час в с. Ілляшівка Ємільчинського району Житомирської області, яке потерпіло внаслідок Чорнобильської катастрофи та відносилося до четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю до 31.12.2014 року, підтверджено довідкою Тайківської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області (а.с.6) та не оспорюється сторонами, також.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слідує, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Згідно пункту 2 ч. 3 статті 55 зазначеного Закону особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на З роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас, обумовлена норма закону передбачає, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 ( із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-2) (далі - Порядок №22-1)

До заяви про призначення пенсії за віком додається, крім іншого, документи, які засвідчують особливий статус особи

З наведеного слідує, що для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» позивач зобов'язаний подати пенсійному органу документ, який засвідчують особливий статус особи - посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого раді посиленого радіоекологічного контролю у 1988-1992роках.

Відповідно до частини 4 статті 65 Закону ( редакції станом на дату видачі позивачу райдержадміністрацією посвідчення - 14.09.1993 року) видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС України, Радою Міністрів Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови КМ України N 501 від 25 серпня 1992 р. (чинної на момент видачі названого посвідчення) та Постанови КМ України від 20.01.1997 року №51 «Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться державними адміністраціями областей.

За таких обставин, беззаперечно органом до повноважень якого віднесено видачу обумовлених посвідчень є обласні державні адміністрації.

Відповідно до Постанови КМ України від 23 липня 1991 року № 106 населений пункт с. Ілляшівка Ємільчинського району Житомирської області відносився до зони посиленого радіологічного контролю.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме ст. 2 виключено зону посиленого радіологічного контролю. Цим же Законом статті 2 (визначення категорії зон радіоактивних забруднених територій) та 23 (Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено.

З наведеного слідує, що населений пункт, у якому проживав позивач з моменту прийняття названого Закону, втратив правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим, позивач позбавлений можливості отримати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до існуючого порядку.

Відтак, позивач фізично позбавлений можливості виправити виявлений відповідачем недолік у виданому йому посвідченні.

Однак, вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При прийнятті рішень, вчиненні дій суб'єкти владних повноважень повинні діяти таким чином, що б був дотриманий необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, дія ( ст. 2 КАС України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення пільг і компенсацій визначається така категорія осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

З матеріалів справи, вбачається, що позивач зареєстрований та постійно проживає в смт. Ілляшівка Ємільчинського району Житомирської області з 26.04.1986 року по даний час. Отож, з наведених доказів слідує, що позивач належить до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Таким чином, наведені обставини підтверджують те, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій та свідчить про безпідставність вказаної відмови відповідача у її призначенні пенсії та недотриманні відповідачем необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, дія.

Доводи відповідача, наведені в запереченні на позов, за наявності досліджених судом доказів, не спростовують цього факту.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 6 - 15, 71, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1.

Зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку та здійснити її нарахування відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року.

Стягнути з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного оскарження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Головуюча : А.В.Михайловська