Справа № 819/1460/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/5706/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - відокремленого підрозділу управління будівельно -

монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого

об'єднання «Львівська залізниця» - Хмарини О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу Держгеокадастру у м. Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі № 819/1460/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу Держгеокадастру у м. Тернополі про визнання протиправним та скасування висновку, та зобов'язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Тернопільська міська рада, відокремлений підрозділ управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця», Приватне підприємство «Тернопільський край»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Держгеокадастру у м. Тернополі, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати висновок відповідача про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для обслуговування гаража за адресою: м. Тернопіль, вул. Малишка від 24 листопада 2015 року № 34-1919-99.5-331/15-15 та зобов'язати відповідача надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для обслуговування гаража.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що висновок відповідача про відмову погодити проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для обслуговування гаража по вул. Малишка у м. Тернополі з підстав відсутності письмової згоди землекористувача на її вилучення є протиправним, оскільки вказана земельна ділянка не перебуває у власності чи користуванні будь - яких фізичних або юридичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що висновок про відмову погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 є правомірним, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до земель транспорту і промисловості і перебуває в користуванні відокремленого підрозділу управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця», а тому така земельна ділянка не може бути передана у приватну власність без його письмової згоди (засвідченої нотаріально) на її вилучення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.

Представники інших осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільської міської ради із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.01 га для обслуговування (будівництва) гаража за адресою вул. Малишка, м. Тернопіль.

Рішенням Тернопільської міської ради від 28 листопада 2014 року № 6/53/96 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою вул. Малишка, м. Тернопіль.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було розроблено ПП «Тернопільський край» та подано на погодження до відділу Держгеокадастру у м. Тернополі.

Відділом Держгеокадастру у м. Тернополі відмовлено гр. ОСОБА_3 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаража за адресою: м. Тернопіль, вул. Малишка, у зв'язку з невідповідністю даного проекту вимогам статей 116, 118, 141, 198 Земельного Кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій», про що складено відповідний висновок від 24 листопада 2015 року № 34-1919-99.5-331/15-15. У вказаному висновку зазначено недоліки, які підлягають усуненню та спосіб їх усунення, а саме: уточнити відомості за рахунок яких земель відводиться вказана земельна ділянка та доповнити вказаний висновок письмовою згодою (засвідченою нотаріально) землекористувача на її вилучення, матеріалами геодезичних вишукувань землевпорядного проектування, викопіюваннями з кадастрової карти (плану).

Не погодившись із вказаним висновком, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаража за адресою: м. Тернопіль, вул. Малишка, оскільки у відокремленого підрозділу управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відсутні будь - які правовстановлюючі документи щодо вказаної земельної ділянки, а відповідно така вважається вільною.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1861 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин п'ятої - восьмої статті 1861 Земельного Кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Відповідно до частини третьої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально ( у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Як видно з наявної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража за адресою: м. Тернопіль, вул. Малишка, виготовленому Приватним підприємством «Тернопільський край» пояснювальної записки, копію якої позивачем долучено до позовної заяви, земельну ділянку площею 0.0100 га передбачалося передати у власність ОСОБА_3 саме за рахунок земель відокремленого підрозділу управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Окрім цього відповідно до земельної обліково - статистичної звітності форми 6-ЗЕМ та 2- ЗЕМ (підготовленої за допомогою програмного комплексу «Земля») станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка по вул. Малишка, 22 у м. Тернополі, пл. 0.2016 га обліковувалась за відокремленим підрозділом управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Разом з тим з наданого відокремленим підрозділом управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» листа від 01 вересня 2015 року № 81 видно, що він є балансоутримувачем будинку № 2 по вул. Малишка у м. Тернополі та сплачує відповідний податок за користування вказаною земельною ділянкою.

Відтак відсутність у відокремленого підрозділу управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2 Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» правовстановлюючих документів на земельну ділянку по вул. Малишка у м. Тернополі не вказує на те, що вона є вільною, а відтак правомірною є відмова відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки за відсутності на те його письмової згоди (засвідченої нотаріально).

Разом з тим розглядаючи даний спір суд вважає за необхідне застосувати правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, від 06 липня 2015 року у справі № 3-399гс15, від 16 вересня 2015 року у справах № 3-562гс15, 3-460гс15, 3-495гс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 3-586гс15, від 07 жовтня 2015 року у справах № 3-590гс15, 3-641гс15, 3-900гс15.

Так, Верховний Суд України у вказаних вище рішеннях зазначив наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом.

Відповідно до частини першої статті 84 Земельного Кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно з частиною другою статті 84 Земельного кодексу право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Отже, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вище обставини, не врахував зазначену правову позицію Верховного Суду України, в результаті чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу Держгеокадастру у м. Тернополі задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі № 819/1460/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу Держгеокадастру у м. Тернополі про визнання протиправним та скасування висновку, та зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст судового рішення виготовлено 04 вересня 2017 року.