Справа № 2а-4434/12/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Київ К/9991/61232/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендер І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року

у справі № 2а-4434/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча архітектурна майстерня «Арді-Контур»

до Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Творча архітектурна майстерня «Арді-Контур» (далі - позивач, ТОВ «Творча архітектурна майстерня «Арді-Контур») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області (далі - відповідач, ДПІ), в якому просить: скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ від 23 березня 2012 року № та № , якими товариству збільшено грошове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток на суму 361319,00 грн та з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 310628,00 грн.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 05 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, позов задовольнив: скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ від 23 березня 2012 року № та № ; стягнув з Державного бюджету України на користь товариства судовий збір у сумі 2146,00 грн.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Краснокутському районі Харківської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Арді-Контур» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Опттехноконсалтинг» за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року та з ТОВ «Промтехноопт» за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року щодо повноти та правильності відображення таких взаємовідносин при декларуванні податку на прибуток та податку на додану вартість, за наслідками якої складено акт від 14 березня 2012 року № 3/1/150-36325287. Згідно з висновками цього акту позивач, крім іншого, порушив п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за ІУ квартал 2011 року на суму 240879,00 грн, та п. 198.3 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ за листопад, грудень 2011 року на суму 207085,00 грн.

Висновок ДПІ про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку за період, охоплений перевіркою, обґрунтований тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Опттехноконсалтинг», ТОВ «Промтехноопт») не мають реального характеру (безтоварні). При цьому податковий орган посилається на неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів, за наслідками яких складено акти від 20 лютого 2012 року № 94/23-02-05/37092055 та від 16 лютого 2012 року № 88/23-03-05/36815629, у висновках яких зазначено про неможливість підтвердження реального вчинення господарських операцій ТОВ «Опттехноконсалтинг» та ТОВ «Промтехноопт».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Опттехноконсалтинг», ТОВ «Промтехноопт» є встановленим в судовому процесі.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців першого-третього п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з положеннями п. 138.1 ст. 138 ПК України в редакції до внесення змін Законом України від 17 липня 2015 року № 652-УІІІ (набрав чинності з 13 серпня 2015 року) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 цієї статті).

Відповідно до абзацу 1 пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України у редакції до внесення змін Законом України від 17 липня 2015 року № 652-УІІІ, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, а витрат, що формують собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг), до витрат в податковому обліку обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 ПК України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У судовому процесі суди попередніх інстанцій дослідили первинні документи, надані ТОВ «Творча архітектурна майстерня «Арді-Контур» на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій із ТОВ «Опттехноконсалтинг» та ТОВ «Промтехноопт», а саме: договори купівлі - продажу будівельних матеріалів та виконання проектних робіт; податкові накладні; видаткові накладні; рахунки - фактури; платіжні документи; акти виконаних робіт; технічні завдання. Також суди врахували обставини щодо використання позивачем у своїй господарській діяльності придбаних матеріалів (послуг), що підтверджується договорами підряду на виконання капітального ремонту із Інститутом монокристалів НАН України, договором на виконання підрядних робіт із ТОВ «Українські радіо телекомунікації», договором щодо виконання проектних робіт із ТОВ «ТАМ «Арді-Контур», договором із щодо виконання спеціалізованих робіт «САН ІнБев Україна», договором на виконання проектних робіт із АТЗТ «Куряжский домобудівельний комплекс», договором проектно - дослідницьких робіт із ТДВ «Битлобуд-2», договором підрядних робіт із ПАТ «Залізобетонних конструкцій № 1» та договорами з іншими контрагентами, а також складеними у межах цих договорів протоколом узгодження договірної вартості, локальними кошторисами, довідкою про вартість виконаних робіт, актами приймання - виконаних робіт, актами приймання - виконання виконаних підрядних робіт, технічними завданнями, податковими накладними, платіжними документами; наявності у контрагентів підприємства господарської та податкової правосуб'єктності на момент вчинення спірних операцій; наявність судових рішень, які набрали законної сили щодо скасування наказів щодо проведення податкових перевірок відносно ТОВ «Опттехноконсалтинг» та ТОВ «Промтехноопт».

Таким чином, оцінивши з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності докази, надані позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних його податкового обліку, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи довід касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, ДПІ посилається на ті ж самі обставини, які вказані в акті перевірки та які були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій; в касаційній скарзі не наведено конкретних підстав, які б свідчили про порушення судами норм процесуального права при встановленні обставин у справі та норм матеріального права при їх юридичній оцінці.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі № 2а- 4434/12/2070 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.І. Бившева

Судді: І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна