Справа № 821/1685/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1685/16
13год. 33хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Макушинського С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича про визнання бездіяльності незаконною та протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.11.16, просить:

- визнати незаконними дії начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича щодо звільнення ОСОБА_1 04.11.2016 за власним бажанням з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

- змінити дату та формулювання причин звільнення шляхом зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Херсонській області внести запис до трудової книжки про звільнення 02.11.2016 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та п. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу";

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області виплатити ОСОБА_1 та членам його родини одноразову допомогу у розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи та 25% на членів родини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02 березня 1998 року, статті 12 Закону України "Про оплату праці", статті 120 КзПП України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.04.2016 ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Комсомольського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. В подальшому Комсомольський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області був перейменований на Корабельний, але до трудової книжки позивача не було внесено запису про перейменування відділу. У вересні 2016 року ОСОБА_1 погодився з пропозицією Головного територіального управління юстиції зайняти вакантну посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, оскільки ОСОБА_5, посаду якої тимчасово займав позивач, подала заяву про вихід з відпустки по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 15.09.16, тому позивача попередили про звільнення із займаної посади у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору відповідно до ст. 85 Закону України «Про державну службу». При цьому позивач не одноразово заявляв про бажання у разі оформлення ОСОБА_5 соціальної відпустки по догляду за дитиною зайняти знову посаду заступника начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Наказом ГТУ юстиції у Херсонській області № 1870/1 від 13.09.16 ОСОБА_1 було переведено з посади заступника начальника Комсомольського районного відділу юстиції у Херсонській області з 15.09.16 на посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Хоч ОСОБА_5 знову оформила відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.09.16, прохання ОСОБА_1 про переведення на посаду заступника начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не було задоволено.

31.10.16 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області позивачем подана заява про негайне звільнення 02.11.16 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України по причині систематичного порушення працедавцем законодавства про працю, зокрема, у зв'язку з упередженим ставленням до нього керівника управління. Такі дії начальника ГТУ юстиції у Херсонській області зумовлені тим, що відносно Хутковського Костянтина Валентиновича Комсомольським районним судом міста Херсона ухвалено рішення по справі №2-3727/2011 від 31.07.2013 про стягнення на користь ТОВ «Кей-Колект» боргу в сумі 398286,83 грн., в червні 2016 року до відділу виконавчої служби надійшло виконавче провадження про стягненню зазначеного боргу з Хутковського К.В. За час виконання своїх посадових обов'язків начальника Комсомольського РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області, ОСОБА_1 вчиняв законні дії по виконанню судового рішення. Також про порушення трудового законодавства по відношенню до позивача свідчить факт відмови в наданні планової щорічної відпустки в 2016 році, в наданні безоплатної відпустки у зв'язку з народженням дитини, ці обставини підтверджені судовим рішенням. Незважаючи на повідомлення позивача про залишення його заяви про звільнення без задоволення, позивача було звільнено з посади за іншою підставою - за п. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу», дата звільнення 04.11.16. Вважаючи, що працедавець незаконно змінив правові підстави його звільнення та дату звільнення, позивач не подавав заяви про звільнення за власним бажанням, тому позивач просить визнати такі дії незаконними, змінити формулювання причин звільнення, вказавши в трудовій книжці, що його звільнено не 04.11.16, а 02.11.16 на підставі ст. 38 КЗпП України та п. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу», а також стягнути на його користь з працедавця передбачену ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку.

Також позивач просить зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області виплатити ОСОБА_1 та членам його родини одноразову допомогу у розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи та 25% на членів родини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02 березня 1998 року, статті 12 Закону України "Про оплату праці", статті 120 КзПП України.

Позивач прибув в судове засідання, просить задовольнити позов.

Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області (відповідач-1) проти позову заперечує, посилаючись на те, що в судовому засідання 02.12.2016 ОСОБА_1 частково відмовився від своїх позовних вимог, а саме від виплати йому вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 добровільно прийняв пропозицію на зайняття вакантної посади заступника начальника Скадовського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що свідчить його власноручно написана згода від 13.09.2016. Посилання ОСОБА_1 на те, що його заяви про повернення його на попередню посаду залишені поза увагою начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області є безпідставними, оскільки всі його звернення було розглянуто та надано відповіді в установленому порядку та строками, визначеними чинним законодавством.

Доводи позивача про систематичне невиконання керівником Головного територіального управління юстиції у Херсонській області законодавства про працю, на думку відповідача-1, не заслуговують на увагу та не підтверджені належними доказами. Державна служба припиняється лише з підстав, визначених статтями 83-88 Закону України «Про державну службу». Законодавець передбачив можливість звільнення працівника за власним бажанням до закінчення двотижневого строку, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом. Крім того, відповідно до КЗпП України, на які посилається позивач, дані положення також мали місце при розірванні трудового договору (стаття 38 КЗпП), однак для звільнення працівника за власним бажанням до закінчення двотижневого строку мали бути поважні причини, наприклад, переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію, у т. ч. у зв'язку з інвалідністю; прийняття на роботу за конкурсом, а також інші поважні причини. Однак, у заяві ОСОБА_1 від 31.10.2016 не було вказано жодної із перелічених підстав, тому його заява залишена без задоволення. ОСОБА_1 31.10.2016 подав до ГТУЮ в Херсонській області заяву, в якій просить звільнити його з посади заступника начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області з 02.11.2016 на підставі ст.38 КЗпП України. Зазначену заяву ГТУЮ у Херсонській області розглянуто та 01.11.2016 надали відповідь. ОСОБА_1 було роз'яснено, що припинення державним службовцем державної служби здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу».

31.10.2016 ОСОБА_1 була подана інша заява про звільнення його з посади заступника начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області з 02.11.2016 на підставі ст.38 КЗпП України та п. 3 ст.86 Закону України «Про державну службу». Однак, на підставі наказу ГТУЮ у Херсонській області №1369/2 від 19.10.2016 ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 20.10.2016 по 02.11.2016 включно, тому ГТУЮ у Херсонській області позбавлене можливості звільнити його саме з 02.11.2016.

03.11.2016 в.о.начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГТУЮ у Херсонській області Т.С.Гладкова звернулась із дорученням до начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області з проханням негайно повідомити чи складався акт передачі справ і майна, відповідно до ст.89 розділу IX Закону України «Про державну службу», при переведенні ОСОБА_1 на посаду. У відповідь на зазначене доручення начальник Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Красьохін О.О. повідомив, що такий акт не складався, оскільки ОСОБА_1 справи та майно, закріплене за відділом, не передавались. Крім того, начальник Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області у доповідній записці зазначив, що 03.11.2016 заступник начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_1 не з'явився на роботі після закінчення відпустки, про що було складено відповідний акт від 03.11.2016 про відсутність працівника на робочому місці.

Щодо позовних вимог в частині виплат, передбачених постановою КМУ «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» від 02.03.1998 р. №255, то відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та ст.120 КЗпП України працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), виплачуються, зокрема, за п. г) одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника. До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними. Вартість проїзду членів сім'ї і перевезення їх майна, а також одноразова допомога їм виплачуються у разі, якщо вони переїжджають на нове місце проживання працівника до закінчення одного року з дня фактичного отримання ними жилого приміщення. Якщо працівник переводиться або приймається на роботу на строк не більше одного року, а сім'я з ним не переїжджає, за погодженням сторін замість виплати одноразової допомоги йому можуть відшкодовуватися витрати, пов'язані з тимчасовим проживанням на новому місці. Розмір відшкодування витрат не повинен перевищувати 50 відсотків розміру добових. Тому відповідач-1 вважає, що виплати ОСОБА_1 та членам його родини у розмірі місячного окладу за новим місцем роботи та 25% на членів родини, які позивач, відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 12 Постанови, просить виплатити, не передбачені чинним законодавством.

Представник відповідача-1 прибув в судове засідання, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновача не прибув в судове засідання, про причини неприбуття не повідомив. Про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з п. 4 ст. 18 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом від 13.09.2016 №1870/1 начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області позивача переведено на посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 20.10.2016 по 02.11.2016 включно.

31.10.2016 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на підставі ст. 38 КЗпП, в якій позивач просив негайно звільнити його з займаної посади, оскільки начальником Головного територіального управління юстиції систематично порушуються трудове законодавство відносно позивача, зокрема, у зв'язку з упередженим ставленням. В заяві зазначено, що позивач погодився на переведення до Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області виключно за умови фактичного виходу з соціальної відпустки ОСОБА_5, і у разі якщо ОСОБА_5 знову забажає піти у соціальну відпустку, то просив повернути його на попередню посаду. ОСОБА_1 неодноразово подавалась заява про переведення на посаду начальника Корабельного (Комсомольського) райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, оскільки начальник ОСОБА_5 знову пішла у соціальну відпустку, ці заяви не розглянуті. Крім того, ОСОБА_1 зазначив про невиплату йому допомоги відповідно до постанови КМУ № 255 від 02.03.1998, статті 12 Закону України «Про оплату праці», що спричиняє неможливість наймати житло у м. Скадовську, неможливість перевезення сім'ї. Також в заяві зазначено про те, що в трудовій книжці позивача не вчинений запис про перейменування Комсомольського райвідділу ДВС у Корабельний.

31.10.2016 за вих. 8-19/3063 Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області повідомило позивача, що його заява про звільнення залишена без задоволення, тому як проходження та припинення державної служби, регулюється виключно Законом України «Про державну службу» зокрема статтею 5.

31.10.2016 о 17 год. 48 хвил. позивачем подано нову заяву про звільнення його з посади з 02.11.2016 на підставі ст. 38 КЗпП України, та вказано, що підстави звільнення викладені в попередній заяві від 30.10.2016, яку подано до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 31.08.2016 вх. 5002, а саме у зв'язку з систематичним порушенням керівником управління трудового законодавства відносно позивача як працівника, так і державного службовця.

03.11.2016 заступник начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_1 не з'явився на роботі після закінчення відпустки, про що було складено відповідний акт від 03.11.2016 про відсутність працівника на робочому місці.

Наказом ГТУЮ у Херсонській області №2207/1 від 04.11.2016 про звільнення ОСОБА_1 позивача було звільнено із займаної посади 04.11.16 за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби. З наказом позивач ознайомлений 04.11.16.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки він не подавав заяви про звільнення за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу", крім того дата звільнення 04.11.2016 не була узгоджена з позивачем, змінена відповідачами самовільно.

Систематичність порушення по відношенню до нього трудового законодавства ОСОБА_1 вбачає у не переведенні його на посаду заступника начальника Комсомольського районного відділу юстиції у Херсонській області, яке було вакантним внаслідок вибуття ОСОБА_5 у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також позивач в судовому засіданні вказує на неправомірне ненадання йому відпусток, що підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/1309/16 від 11.10.2016 (набрало законної сили). Цим судовим рішенням підтверджено той факт, що ОСОБА_1 подавалась заява про надання щорічної оплачуваної відпустки, відповідно до графіку відпусток , починаючи з 06.09.2016 строком на 25-ть календарних днів. Проте листом №8- 21/2425 начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у наданні планової щорічної відпустки ОСОБА_1 відмовлено необґрунтовано. Також позивачем подано заяву відповідно до статті 25 Закону України «Про відпустки» про надання відпустки без збереження заробітної плати починаючи з 12.09.2016 строком на 12-ть календарних днів у зв'язку з народженням дитини, але у наданні відпустки також безпідставно було відмовлено. Крім того, постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі №821/1309/16 від 11.10.2016, було зобов'язано відповідача-1 внести запис в трудову книжку щодо перейменування відділу, але це судове рішення відповідачем-1 не виконано.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України «Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби». Згідно з п. 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Судом встановлено, що позивач працював в органах державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області , що згідно положень п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України відноситься до публічної служби.

Під час вирішення даного спору пріоритетними є норми спеціального закону, яким є Закону України «Про державну службу», а дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ст. 5 Закону «Про державну службу»). У зв'язку з цим, підстави припинення служби діляться на загальні, передбачені Кодексом законів про працю України, та спеціальні, передбачені відповідними спеціальними законами України.

Спеціальні підстави припинення державної служби містяться у статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, яка передбачає, що державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

До загальних підстав звільнення державних службовців належать підстави, передбачені статтями 36, 38-41, 45 КЗпП . Зокрема, статтею 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (ч.1). Ч.3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно зі ст. 86 Закону «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення (ч. 1). Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом (ч.2). Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч.3 ст. 86). Таким чином, ч. 3 ст. 86 Закону "Про державну службу України" має відсильний характер та повинна застосовуватись разом з відповідною статтею КЗпП. Позивача звільнили саме за ч. 3 ст. 86 Закону "Про державну службу " без вказівки на норму КЗпП України.

В той же час позивач просив звільнити його за ст. 38 КЗпП України.

Звільнення у зв'язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника відбувається на підставі статті 38 КЗпП України. Звільнення за власним бажанням може бути двох основних видів: звільнення з поважних причин та звільнення без поважних причин. Відрізняються вони тим, що у першому випадку працівник не зобов'язаний повідомляти адміністрацію про звільнення за два тижні. Він має право звільнитися хоча б і в день подання відповідної заяви - частина 3 статті 38 КЗпП України зобов'язує власника звільнити працівника, що має поважні для цього причини, у строк, про який той просить. Причини розірвання трудового договору працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, наприклад на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Отже, роботодавець не вправі замість «звільнений згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» робити запис в трудовій книжці працівника про звільнення з інших підстав за іншою статтею КЗпП або Закону "Про державну службу".

При цьому, підставою для безумовного застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України є сам факт порушення по відношенню до нього трудового законодавства, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

Теза про те, що роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи підтверджена судовою практикою - постанови Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13, від 31.10.2012 року у справі за № 6-120цс12.

Отже, ОСОБА_1 написав заяву про звільнення саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то ГТУ юстиції повино було звільнити його саме з цієї підстави, або якщо відповідачі вважали, що порушень трудового законодавства по відношенню до ОСОБА_1 не було, то повинні були відмовити в задоволенні заяви позивача про звільнення із зазначеної підстави. В такому випадку позивач мав право звернутись до суду з позовом. Але самостійно роботодавець не може змінити підставу звільнення.

Взаємної домовленості про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем-1 за ч. 3 ст. 86 Закону «Про державну службу» не було. Раз не було взаємної домовленості про припинення трудових відносин, той не можна говорити як про похідний факт, що сторони домовилися про дату припинення правовідносин. Роботодавець не мав підстав змінювати дату звільнення з 02.11.16 на 04.11.16. Факт знаходження позивача у відпустці без збереження заробітної плати в даному випадку не перешкоджає звільненню за ініціативою працівника.

Суд не приймає доводи відповідача-1 про те, що законодавець передбачив можливість звільнення працівника за власним бажанням до закінчення двотижневого строку, частиною 2 ст. 86 Закону "Про державну службу" встановлено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом. Відповідачами не надано доказів такої домовленості.

Суд погоджується з тезою позивача про порушення по відношенню до нього трудового законодавства, оскільки цей факт підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/1309/16, в якій вказано про те, що позивачем 19.08.16 подано заяву про надання щорічної оплачуваної відпустки, відповідно до графіку відпусток доведеного листом №8-21/2150 від 08.08.2016 починаючи з 06.09.2016 строком на 25-ть днів. Але начальник Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у наданні планової щорічної відпустки відмовив, одночасно вказано, що позивачем в заяві на відпустку невірно вказана займана посада.

07.09.2016 позивачем подано заяву відповідно до статті 25 Закону України «Про відпустки» про надання відпустки без збереження заробітної плати починаючи з 12.09.2016 строком на 12-ть календарних днів у зв'язку з тим що 31.08.2016 у позивача народилася дочка. На що йому була надана відповідь за підписом в.о.начальника відділу кадрової та державної служби ГТУ юстиції у Херсонській області ОСОБА_6 про те, що заява на відпустку оформлена неналежним чином, тому залишена без розгляду. Суд дійшов висновку про протиправність таких відмов в наданні позивачу відпусток, рішення суду набрало законної сили, і відповідно до ст. 72 КАС України ці факти порушень не повинні доводитись знову при розгляді даної справи.

Інші обставини, які були викладені позивачем в заяві про звільнення, не є порушеннями трудового законодавства. Це, зокрема відноситься на твердження позивача про те, що він давав згоду на переведення на посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виключно за умови, що його буде переведено до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, якщо ОСОБА_5 знову вирішить піти у соціальну відпустку. Чинним законодавством не передбачено такого обов'язку відповідача-1. Що стосується не внесення до трудової книжки запису про перейменування установи, то в межах даної справи суд не має можливості встановити причини невиконання судового рішення за відсутністю будь-яких доказів того, що позивач звертався до примусового виконання судового рішення або надавав трудову книжку для внесення відповідних записів.

Згідно частини 3 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи, що позивач не ставить перед судом вирішення питання про поновлення на посаді, зважаючи, що судом під час розгляду даної справи встановлено факт протиправного звільнення позивача із займаної посади з підстави ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу" датою 04.11.2016, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача-1 змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 та дати його звільнення.

Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Оскільки суд дійшов до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП, крім обов'язкових виплат при звільненні (заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку) позивачу повинна бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Позивач не відмовлявся від даної позовної вимоги ні в усній, ні в письмовій формі, на що посилається відповідач-1. Конкретного розміру вихідної допомоги суд не має можливості визначити через ненадання сторонами документального підтвердження заробітку позивача.

Щодо позовних вимог в частині виплат, передбачених постановою КМУ «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» від 02.03.1998 р. №255 (далі - Постанова № 255), то відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» за ст.120 КЗпП України працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), виплачуються, зокрема, г) одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника. До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними. Вартість проїзду членів сім'ї і перевезення їх майна, а також одноразова допомога їм виплачуються у разі, якщо вони переїжджають на нове місце проживання працівника до закінчення одного року з дня фактичного отримання ними жилого приміщення.

Так як ОСОБА_1 перевівся на роботу до м. Скадовськ та пропрацював менше двох місяців, сім'я з ним не переїжджала, суд вважає, що вказана одноразова допомога у розмірі місячного окладу за новим місцем роботи та 25% на членів родини, не підлягає стягненню.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Задовольнити позов частково.

Визнати незаконними дії начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича щодо звільнення ОСОБА_1 04.11.2016 за власним бажанням з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу".

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 шляхом зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Херсонській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 02.11.2016 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України та п. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу".

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

В решті вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 вересня 2017 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 12.3