Справа № 2-а-6971/11
Суддя: Салтан Л. В.
Дата ухвалення: 2012-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6971/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2012 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

при секретарі Зозулянському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати противоправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, що виразились у виплаті йому грошової допомоги на оздоровлення за період з 2002 по 2011 роки, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ в неповному обсязі, а саме в розмірі 120 гривень, стягнути з відповідача недоплачену щорічну соціальну державну допомогу на оздоровлення за вказаний період у розмірі 22 913,90 грн., зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому суму недоплаченої разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інваліду 2 групи, в розмірі пяти мінімальних заробітних плат станом на липень 2011 року, з урахуванням виплачених 120 гривень.

Позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та йому встановлена 1 (перша) категорія громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також він є інвалідом війни IІ (другої) групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому передбачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат щорічно, однак він отримує 120,00 грн.

Вважаючи такий розмір щорічної допомоги невірним він звернувся до відповідача з проханням про перерахунок призначеної допомоги відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 6 травня 2011 року за номером 2507, який ним отриманий 13 травня 2011 року, йому було повідомлено про відмову в проведенні перерахунку.

Вважаючи таке нарахування неправомірним позивач звернувся до суду для захистом свого права.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2012 року позовні вимоги за період з 2002 року по 10 травня 2011 року залишені без розгляду.

З урахуванням постановленої судом ухвали про залишення частини позовних вимог без розгляду права позивача підлягають захисту починаючи з 11 травня 2011 року.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі.

Представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС серія А № 055081 від листопада 1997 року та вкладкою до посвідчення № 198206 від 26 грудня 1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до 1 категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно із ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Статтями 73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», передбачено, що Кабінету Міністрів України у 2008-2009 роках надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Рішенням Конституційного суду від 22 травня 2008 року 10-рп/2008 окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»визнані неконституційними, зокрема, зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими передбачалося наділити Кабінет Міністрів України правом встановлювати порядок та розміри щорічної допомоги на оздоровлення. На думку Конституційного суду закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Також відповідачем не прийнято до уваги, що згідно зі ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»«Дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону». (Закон доповнено статтею 71 згідно із Законом № 231-V від 5 жовтня 2006 року).

Таким чином, дія статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»була поновлена, і зазначена стаття Закону діє до цього часу.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Разом з тим, треба зазначити, що обовязок по здійсненню перерахунку належних до виплати позивачу грошових сум покладено на відповідний орган.

У звязку з чим суд не може виконувати обовязки субєкта власних повноважень, покладених на нього законом, таким чином у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вказаної щорічної соціальної державної допомоги на оздоровлення у певній сумі слід відмовити.

При викладених обставинах суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 17, 158-163, КАС України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік», Закону України «Про Конституційний Суд України», Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати противоправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, що виразились у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення в 2011 році, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ в неповному обсязі, а саме в розмірі 120 гривень.

Зобовязати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму недоплаченої разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інваліду 2 групи, в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених 120 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Салтан Л. В.