Справа № 820/1483/17
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 р. № 820/1483/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання -Андрієць М.О.,

представників позивача - Павлуненко К.Л., Кашина Н.А.,

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №, №, № від 04.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом, при складанні висновків перевірки та прийнятті податкових повідомлень-рішень №, №, № від 04.01.2017 було порушено норми Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та П(С)БО щодо формування собівартості робіт (послуг) та обчислення податку на додану вартість, а також щодо формування та обчислення витрат в частині віднесення до них витрат на відрядження та формування резервів. У зв'язку із чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на приписи Податкового кодексу України, зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" порушені норми податкового законодавства щодо обрахування ПДВ та податку на прибуток, у зв'язку з цим вважає донарахування правомірними, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" (код 21242894) зареєстровано як юридична особа, місцезнаходження юридичної особи: 61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Мироносицька, будинок 16, інформація про юридичну особу підтверджена, не перебуває у стані припинення, також є платником ПДВ.

Судом встановлено, що фахівцями контролюючого органу на підставі наказу №2998 від 02.11.2016, направлень на проведення перевірки від 11.11.2016 №6499, №6500, №6501, №6502, №6503, №6504, №6505, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.14, п. 77.4. сти. 77 Податкового кодексу України, проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016.

Результати перевірки оформлені актом №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено: порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" занижено податок на прибуток всього у сумі 247944 грн; порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2016 року у сумі 2406615 грн; порушення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" завищено податок на додану вартість у сумі 585026 грн; порушення п. 2.8 глави 2, п. 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, в результаті чого встановлено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на кінець дня в сумі 5000,00 грн; порушення ст. 24 Закону України "Про оплату праці", в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" сплачено заробітну плату з порушенням термінів сплати заробітної плати.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, ТОВ "Електропівденатоммонтаж" надало до контролюючого органу заперечення №02/2240 від 22.12.2016, проте листом від 29.12.2016 за №7205/10/20-40-14-01 вказані заперечення залишені без розгляду.

На підставі висновків акту перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ усього 877539,00 грн (з яких - 585026,00 грн за основним платежем та 292513,00 грн - за штрафною санкцією); податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток усього 309930,00 грн (з яких - 247944,00 грн за основним платежем та 61986,00 грн - за штрафною санкцією); податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017, яким визначено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 1 півріччя 2016 року в сумі 2406615,00 грн.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення у адміністративному порядку, проте рішенням від 23.03.2017 №5859/6/99-99-11-01-01-25 скарга ТОВ "Електропівденатоммонтаж" залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Таким чином, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податкових зобов'язань по податку на додану вартість всього у сумі 585026,00 грн та висновки про те, що ТОВ "Електропівденатоммонтаж" до складу собівартості реалізованих робіт/послуг за 2015 рік включено витрати попередніх періодів, а саме витрати на відрядження за 2014 рік у сумі 3784081,00 грн згідно додатку № 6 до Акту перевірки, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 247944,00 грн, в т.ч. за 1 квартал 2016 року у сумі 75849,00 грн, 2 квартал 2016 року у сумі 172095,00 грн, а також завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2016 року у сумі 2406615,00 грн.

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

Щодо занижено податок на прибуток всього у сумі 247944 грн та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 2406615 грн суд зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що до складу собівартості реалізованих робіт/послуг за 2015 рік підприємством включено суми витрат на відрядження працівників за кордон які почались у 2014 році та закінчились в 2015 році у сумі 3784081 грн, які мали б бути відшкодовані за рахунок створення забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат. При цьому в акті перевірки не вказано, яким чином створення забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат на відрядження у 2014 році в розмірі 3784081 грн вплине на розмір об'єкту оподаткування в 2015 року.

Відповідно до підпункту 139.1.2. п. 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла в 2015 році, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень, сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Порядок створення забезпечення для відшкодування майбутніх операційних витрат врегульовано нормами П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000.

Так, пунктом 13 вказаного Порядку забезпечення створюються для відшкодування наступних (майбутніх) операційних витрат на: виплату відпусток працівникам; додаткове пенсійне забезпечення; виконання гарантійних зобов'язань; реструктуризацію, виконання зобов'язань при припиненні діяльності; виконання зобов'язань щодо обтяжливих контрактів тощо.

Суми створених забезпечень визнаються витратами (за винятком суми забезпечення, що включається до первісної вартості основних засобів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби").

Таким чином, формування забезпечень на відшкодування витрат на відрядження не передбачено нормами П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 року.

А отже, висновки Акту перевірки №824/20-40-14-01- 08/21242894 від 16.12.2016 щодо необхідності створення у 2014 році резерву на відшкодування майбутніх витрат на відрядження за кордон, що розпочались у 2014 році та закінчились у 2015 році не підтверджуються нормами п. 13 П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000.

Пунктом 7 П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.99 року, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. До складу загально виробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

Відповідно до п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; міст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Наказом Міністерства Доходів і Зборів України від 24.12.2013 та наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 №841 затверджені форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання.

Так, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів така сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання Звіту. Дія абзаців першого та другого цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, оплачених з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів.

При цьому, якщо під час службового відрядження платник податку отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає Звіт і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження. Відрядженій особі - платнику податку, який застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі і строк подання Звіту не перевищив 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може продовжити такий строк до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Таким чином, документом який є підставою для відображення витрат на відрядження є звіт, який заповнюється і подається після повернення з відрядження.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано додаток 6 до акту перевірки "Розрахунок витрат на відрядження за 2014 рік, які включені до складу собівартості реалізованих робіт/послуг у 2015 році".

Судом встановлено, що відмітки про дату прибуття з відрядження до місця постійної роботи проставлено у 2015 році. Ці дані підтверджено наданими на дослідження посвідченнями про відрядження до Звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Таким чином, момент відображення понесених видатків до складу витрат відповідно до вимог Податкового кодексу України наступає саме у 2015 році відповідно.

Крім того, суд зазначає, що згідно п. 2 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку затверджуються Міністерством фінансів України. Таким чином, Міністерством фінансів України є органом, що здійснює регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Згідно наданої відповіді Міністерства фінансів України від 19.05.2017 №35210-07-10/133377 ТОВ "Електропівденатоммонтаж" витрати пов'язані з відрядженнями працівників за кордон відображаються підприємством за наявності відповідних підтверджуючих документів у тому звітному періоді, в якому було затверджено Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Враховуючи вищевикладене, висновки акту перевірки №824/20-40-14-01- 08/21242894 від 16.12.2016 в частині донарахування податку на прибуток у сумі 247944 грн та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 2406615 грн є необґрунтованими.

Крім того, вказане підтверджується висновком судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №8639 від 12.07.2017.

Щодо порушення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Електропівденатоммонтаж" занизило податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього у сумі 585026,00 грн., суд зазначає наступне.

Дане порушення обґрунтовано тим, що база оподаткування, яка визначена на підставі актів виконаних робіт, є нижчою за собівартість виконаних робіт.

В акті перевірки контролюючий орган зазначив, що за квітень 2015 року ТОВ "Електропівденатоммонтаж" здійснювало операції з реалізації робіт, послуг на суму 1204371,84 грн без ПДВ. Перевіряючими на підставі наданих в ході перевірки первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку визначено розмір собівартості цих послуг у сумі 1747847,14 грн на підставі вищевикладеного в акті визначено, що база оподаткування з постачання послуг за квітень 2015 року становить 1747848,14 грн сума ПДВ 349569 грн.

Як вбачається із висновків судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №8639 від 12.07.2017, відповідно до наданих до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостях по рахунку 23 та контрактів до них дані акту перевірки не підтверджуються: в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України яка становить за квітень 2015 року - 1793784,48 грн замість 1131425,66 грн за контрагентами - Монголія, ОАО "Атомэнергопоект" Оргенергострой, СП МЕН Шатура; в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України яка становить за травень 2015 року 1239191,73 грн замість 708403,83 грн (за контрагентами - ОАО "Атомэнергопроект", Оргенергострой, СП МЕН Шатура; в частині визначення суми собівартості послуг за межами митної території України яка становить за травень 2015 року 89985,89грн замість 82640,48 грн (за контрагентами - ОАО "Бангладеш, СП МЕН Шатура.

Таким чином, перевіряючими невірно враховані суми які вони віднімали від загальної суми собівартості виконаних робіт.

Крім того згідно даних бухгалтерського обліку по зіставленню собівартості реалізованих робіт (послуг) з отриманими доходами, журнали ордери по рах. 23 "Виробництво", 703 "Доходи від реалізації робіт і послуг", 36 "Розрахунки з покупцями та замовниками", надані письмові пояснення за підписом головного бухгалтера відповідно до яких вбачається, що підприємством завищена собівартість наданих послуг у жовтні 2015 року по об'єкту "Запорізька АЄС" на 24169,18 грн та у жовтні-листопаді 2015 року по об'єкту "ПС Каховская" на суму 405325,44 грн та 857934,07 грн відповідно у зв'язку з тим, що доходи по цих об'єктах відображено у листопаді та у грудні.

Відповідно до п.п 139.1.2. п. 139.1. статті 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень, сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до П(с)БО 16 "Витрати" затверджених наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.99 року, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Таким чином, розрахунки бази оподаткування ПДВ наведені у акті перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016 є помилковими, а тому суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу про заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податкових зобов'язань по податку на додану вартість всього у сумі 585026,00 грн не підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку із чим є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до висновків судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №8639 від 12.07.2017 висновки акту перевірки №824/20-40-14-01-08/21242894 від 16.12.2016 в частині донарахування ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податку на прибуток у сумі 247944 грн, в частині завищення ТОВ "Електропівденатоммонтаж" від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 2406615 грн та в частині заниження ТОВ "Електропівденатоммонтаж" податкових зобов'язань по податку на додану вартість всього у сумі 585026,00 грн документально не підтверджуються.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано до суду належного правового обґрунтування щодо коригування податковим органом показників податкової звітності та податкових зобов'язань позивача із врахуванням приписів Податкового кодексу України, а також будь - якого іншого правового обґрунтування проведених донарахувань.

Крім того, як вбачається із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, від так завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, суд, не підміняє контролюючий орган, а, повно та всебічно досліджуючи матеріали справи, перевіряє законність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, відповідно до приписів норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що дії, вчинені відповідачем з приводу донарахувань податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж", у зав'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №, №, № від 04.01.2017

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" (вул. Мироносицька, буд. 16, м. Харків, 61002, ) сплачену суму судових витрат в загальному розмірі 73255 (сімдесят три тисяч двісті пятдесят пять) грн 26 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2017 року.

Суддя Д.А. Волошин