Справа № 826/15098/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання дій протиправними та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання протиправними дій та скасування розпорядження від 30.08.2016 №2017.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість цього рішення, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

З матеріалів справи судом правильно встановлено, що за результатами опрацювання Нацкомфінпослуг листа-повідомлення про факт неправомірних дій з боку ТОВ "СВ Фінанс", а також наданих ТОВ "СВ Фінанс" на вимогу Нацкомфінпослуг документів, відповідачем було встановлено, що між ТОВ "УніКредит Банк" та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит від 23.06.2008 № MRTG - 35, згідно якого ОСОБА_2 отримано грошові кошти у сумі 1 113 491,00 доларів США на строк 108 місяців зі сплатою процентів 11,00 % річних та з метою виконання зобов'язань за кредитним договором, між цими ж сторонами укладено іпотечний договір № MRTG - 35/8 від 23.06.2008.

Між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "СВ ФІНАНС" укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит 19.05.2015 № MRTG - 35 від 23.06.2008, укладеного між ТОВ "УніКредит Банк" та ОСОБА_2, згідно якого ПАТ "Укрсоцбанк" відступив, а ТОВ "СВ ФІНАНС" набув права вимоги за Договором про іпотечний кредит №MRTG - 35 від 23.06.2008 року, укладеного між ТОВ "УніКредит Банк" та ОСОБА_2

19.05.2015 між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "СВ ФІНАНС" укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №MRTG -35/S від 23.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрованим в реєстрі за №6860, що забезпечує виконання умов Договору про іпотечний кредит № MRTG - 35 від 23.06.2008.

19.05.2015 ТОВ "СВ ФІНАНС" з громадянином України ОСОБА_4 укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит №MRTG - 35 від 23.06.2008 та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №MRTG -35/S від 23.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрованим в реєстрі за №6860, згідно яких до ОСОБА_4 переходять всі права вимоги TOB "СВ ФІНАНС" за Договором про іпотечний кредит № MRTG - 35 від 23.06.2008 та Іпотечним договором № MRTG - 35/S від 23.06.2008 відповідно.

Сторони у справі визнають зазначені обставини, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України такі не потребують доказування.

За результатами розгляду поданих матеріалів 08.08.2016 начальником інспекційного відділу нагляду за фінансовими компаніями департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Нацкомфінпослуг Шереметою Вячеславом Осиповичем складено акт №61/16/4-08 про правопорушення, вчинені ТОВ "СВ ФІНАНС" на ринку фінансових послуг, згідно з яким встановлено порушення: частини другої статті 2 Закону, відповідно до якої, фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності; частини п'ятої статті 5 Закону, відповідно до якої, фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону; пункту 14 розділу І положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.09.2003 року за № 797/8118, відповідно до якого вимоги, установлені законодавством України щодо діяльності, пов'язаної з наданням відповідних видів фінансових послуг, повинні виконуватися фінансовою установою протягом усього строку перебування в Реєстрі.

На підставі зазначених висновків, розпорядженням Нацкомфінпослуг від 30.08.2016 №2027 позивача зобов'язано вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення, зазначеного в резолютивній частині цього розпорядження, та повідомити Нацкомфінпослуг про вжиті заходи з наданням підтверджуючих документів у термін до 20.09.2016 включно

Вважаючи дії відповідача протиправними, а прийняте ним рішення - незаконним, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване розпорядження винесене відповідачем з підстав та у межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Оскільки предметом спору є оскарження акта індивідуальної дії, прийнятого суб'єктом владних повноважень, дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пунктів 10 та 12 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Нацкомфінпослуг у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 40 Закону, Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

З урахуванням наведених правових норм, доводи позивача про те, що відповідач, приймаючи спірне розпорядження діяв поза межами наданих йому повноважень, є необґрунтованими.

Апеляційним судом установлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено тим, що відповідач вважає, що укладений між ТОВ "СВ Фінанс" та ОСОБА_4 договір від 19.05.2015 про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит № МКТС-35 від 23.06.2008, є договором факторингу, відповідно, наступне відступлення права вимоги повинно здійснюватися згідно із положеннями глави 73 ЦК.

Поряд із цим, оскільки ОСОБА_4 не є банком або іншою фінансовою установою, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції, тобто не може бути фактором за названим Договором, то позивач, відповідно до вимог глави 73 ЦК, не мав права відступати або зобов'язатись відступити ОСОБА_4 своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), набуте за договором про відступлення права вимог із ПАТ "Укрсоцбанк".

Зазначене стало підставою для прийняття Нацкомфінпослуг спірного розпорядження.

Позивач, у свою чергу, стверджує, що укладений між ТОВ "СВ Фінанс" та ОСОБА_4 договір від 19.05.2015 не є договором факторингу, а є договором купівлі-продажу права вимоги, який укладено відповідно до статей 512, 656 ЦК України, тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття зазначеного розпорядження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 4 цього Закону, фінансовими вважаються послуги з факторингу.

Відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Поряд із цим, статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору певне майнове відшкодування замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ч.3 ст.656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми чинного цивільного законодавства не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і щодо договору відступлення права вимоги, тому ці договори регулюються загальними положеннями про зобов'язання (Розділ І Книги 5 ЦК України).

Що стосується факторингу, який відноситься до окремих видів договірних зобов'язань, (Глава 73 Розділу ІІІ ЦК України), то відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та передбачає, що відступлення права вимоги є лише наслідком та складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення спірного договору відступлення права вимоги є отримання новим кредитором прибутку у вигляді відповідної плати первісного кредитора.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

Таким чином, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, ані з боржником, ані з новим кредитором, тобто по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. Водночас, за договором факторингу фактор може отримувати грошові кошти як від клієнта (у вигляді плати за отримане фінансування), так і від боржника (внаслідок виконання боржником грошової вимоги, право якої відступлено), тобто вони розраховуються з фактором, як це передбачено статтею 1084 ЦК України.

Так, умовами договору від 19.05.2016 укладеного між ТОВ "СВ Фінанс" та ОСОБА_4 передбачено, що первісний кредитор не отримує за вказаним договором жодних послуг, а новий кредитор не отримує жодної плати, пов'язаної із наданням будь-яких послуг за договором, та не здійснює фінансування на користь первісного кредитора під вказане відступлення (п. 13 Договору).

Відповідно до п. 19 даного Договору з моменту переходу прав кредитора, первісний кредитор втрачає будь-які права вимоги до боржника за кредитним договором. З моменту переходу прав новий кредитор може розпоряджатися правами вимоги на власний розсуд, в тому числі й відступати (продавати) права вимоги будь-яким третім особам.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що твердження відповідача про те, що укладений між ТОВ "СВ Фінанс" та ОСОБА_4 договір від 19.05.2015 про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит № МКТС-35 від 23.06.2008, за своїм змістом є договором факторингу, є помилковими.

З норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", на який посилається позивач, випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

У зв'язку з цим, відсутні правові підстави для застосування до суб'єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

За таких обставин, оскаржуване розпорядження, на думку апеляційного суду, прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів, такий спосіб захисту є дієвим способом захисту порушеного права позивача, та відповідає основному завданню адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, та застосовано судом в межах наданих йому повноважень, визначених ст. 162 КАС України.

Поряд із цим, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову у частині вимог про визнання протиправними дій відповідача слід відмовити, оскільки позивачем не обґрунтовано про визнання протиправними яких саме дій суб'єкта владних повноважень ним наразі ставиться питання.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова - скасуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, а також за подання апеляційної скарги, у загальному розмірі 5787 грн. 60 коп., про що свідчать наявні у матеріалах справи оригінали квитанцій (а.с. 3, 116).

З урахуванням наведеного, сума судових витрат, яку належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить: 5787,6 : 2 = 2893,8 (грн.).

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання дій протиправними та скасування розпорядження - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.08.2016 № 2017.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс" 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) гривні 80 копійок судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2017 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.