Справа № 826/16208/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» з питань повноти та достовірності сплати податків при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Босфор-ТВ», товариством з обмеженою відповідальністю «Модум», товариством з обмеженою відповідальністю «Велтрейд-М», товариством з обмеженою відповідальністю «Велар-Д», приватним підприємством «Проспер» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 169 293,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трініті» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, .оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне..

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 14.01.2015 №15/26-55-22-08/31111166 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Босфор-ТВ», товариством з обмеженою відповідальністю «Модум», товариством з обмеженою відповідальністю «Велтрейд-М», товариством з обмеженою відповідальністю «Велар-Д», приватним підприємством «Проспер».

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Босфор-ТВ», товариством з обмеженою відповідальністю «Модум», товариством з обмеженою відповідальністю «Велтрейд-М», товариством з обмеженою відповідальністю «Велар-Д» здійснювалися господарські операції на підставі рахунків-фактури.

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Босфор-ТВ» надано суду копії рахунків-фактури, видаткових накладних, податкових накладних, виписок з банківських рахунків, довіреності на отримання матеріальних цінностей.

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Модум» надано суду копії рахунків-фактури, видаткових накладних, податкових накладних, виписок з банківських рахунків, довіреностей на отримання матеріальних цінностей.

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Велтрейд-М» надано суду копії рахунків-фактури, видаткових накладних, податкових накладних, виписок з банківських рахунків, довіреностей на отримання матеріальних цінностей.

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Велар-Д» надано суду копії рахунків-фактури, актів здачі-прийняття робіт, податкових накладних, виписок з банківських рахунків.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» (замовник) та приватним підприємством «Проспер» (постачальник) укладено договір від 10.01.2011 №6, відповідно до якого постачальник зобов’язується поставити тканину виробництва публічного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат», а замовник зобов’язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 10.01.2011 №6, видаткових накладних, виписок з банківських рахунків, довіреностей на отримання матеріальних цінностей.

Окрім того, позивачем надано договір укладений між приватним підприємством «Проспер» та публічним акціонерним товариством «Черкаський шовковий комбінат» на закупку продукції та сировини.

На підтвердження можливості здійснення транспортування товару позивачем надано копію договору оренди транспортного засобу, подорожніх листів, акта списання палива, товарно-транспортних накладних

Також на підтвердження наявності складу для зберігання придбаного товару позивачем надано копію договору оренди приміщення, акта прийомки-передачі приміщення, акта прийомки наданих послуг.

Суд наголошує, що позивачем також надано докази використання придбаної продукції у спірних контрагентів у власній господарській діяльності, тобто для подальшого продажу.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Босфор-ТВ», товариством з обмеженою відповідальністю «Модум», товариством з обмеженою відповідальністю «Велтрейд-М», товариством з обмеженою відповідальністю «Велар-Д», приватним підприємством «Проспер» вказано на акт від 09.09.2014 №2180/16-03-22-02-12/33906550 про результати проведення документальної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Віста-2014».

Однак, суд звертає увагу, що вказаний акт стосується виключно товариства з обмеженою відповідальністю «Віста-2014», яке не було в перевіряємий період контрагентом позивача.

Окрім того, висновки викладені в акті перевірки від 09.09.2014 №2180/16-03-22-02-12/33906550 спростовані в постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 №816/4497/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що ані з акту перевірки, ані з письмових заперечень відповідача не вбачається, що контролюючим органом досліджувався реальний рух активів в процесі здійснення відповідної господарської операції, не наведено доказів залучення контрагента позивача до схеми мінімалізації податкового навантаження та отримання неправомірної податкової вигоди, зокрема, відсутні докази порушення фіскальних інтересів за результатами таких взаємовідносин, ухилення від сплати податків.

Натомість, позивачем надано суду докази декларування контрагентами позивача своїх податкових зобов'язань по взаємовідносинам із останнім.

Відтак, всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються лише на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов'язання.

При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення від

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.