Справа № 826/2700/16
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2700/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Желтобрюх І.Л. , Кузьменка В.В.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася 22 лютого 2016 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 р. № 008-03540-260215, укладеного між ОСОБА_3 і публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк»), та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлене наказом від 16 вересня 2015 р. № 813;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк») подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 р. № 008-03540-260215 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність документів, що підтверджують вчинення та виконання умов договору банківського вкладу, на підставі якого вона претендує на відшкодування коштів за вкладом; законодавчо передбачене право вкладників на отримання грошової компенсації за вкладом; безпідставність віднесення укладеного нею договору банківського вкладу до нікчемних, а, відтак, порушення її права на гарантоване відшкодування коштів за вкладом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся 20 квітня 2016 р. з апеляційною скаргою: просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що кошти на рахунок позивача надійшли вже після віднесення ПАТ «Дельта Банк» до проблемних, були адресовані позивачу від імені третьої особи, а також перераховувались з мотивів створення переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін та переглянувши судове рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ПАТ Дельта Банк» було підписано договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» № 008-03540-260215 від 26 лютого 2015 р. (далі по тексту - Договір), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний депозитний рахунок грошові кошти на суму 4000, 00 (чотири тисячі) дол. США у тимчасове строкове користування терміном до 28 березня 2015 р. та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п. 1.4. Договору.

Додатковою угодою № 1 від "26" лютого 2015 р. до Договору (далі по тексту - Додаткова угода) сторони в особі позивача та ПАТ «Дельта Банк» домовились, що заборона на зарахування вкладу від імені третьої особи, передбачена правилами банківського обслуговування у ПАТ «Дельта Банк», не застосовується до відносин, що виникли між ними в результаті укладення договору банківського вкладу.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач 26 лютого 2015 р. на депозитний рахунок позивача надійшли грошові кошти в розмірі 4000, 00 (чотири тисячі) дол. США. від ОСОБА_4.

Дане перерахування було зумовлене виконанням умов договору позики, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 в усній формі 28 грудня 2014 р., відповідно до якого позикодавець в особі ОСОБА_3 надає позичальнику - ОСОБА_4, поворотну фінансову позику на суму 4000, 00 дол. США, а остання зобов'язується повернути її до 28 лютого 2015 р.

Разом з тим, наказом ПАТ "Дельта Банк" № 2650 від 03 листопада 2014 р. були встановлені заборони щодо проведення банком будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб, окрім договорів, укладених до 04 листопада 2014 р., умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

На підставі постанови Правління НБУ № 150 від "02" березня 2015 р. "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" було прийнято рішення щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" з 03 березня 2015 р. та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

На виконання постанови Правління НБУ № 664 від "02" жовтня 2015 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" прийняла рішення про запровадження процедури ліквідації зазначеного банку та призначення Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Повідомленням за вих. № 8821/1827 від 23 вересня 2015 р. Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" проінформувала позивача, що її дані не включено до Загального реєстру вкладників у зв'язку з виявленням обставин, які свідчать про нікчемність Договору на підставі п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", було віднесено до реєстру нікчемних згідно з додатком 1 до протоколу засідання Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб № 73 від 12 березня 2015 р.

За результатами вищевказаної перевірки 16 вересня 2015 р. тимчасовою адміністрацією ПАТ "Дельта Банк" було винесено наказ № 813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", відповідно до якого вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, викладених у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед яких і договір банківського вкладу, укладений між позивачем та ПАТ "Дельта Банк".

Непогодження з рішенням Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» зумовило звернення позивача з даним позовом.

Задоволення позову суд першої інстанції мотивує тим, що позивачем надано документи, які засвідчують набуття ним статусу вкладника, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо перерахунку коштів на депозитні рахунки клієнтів банку від третіх осіб, а посилання відповідача на дії третіх осіб щодо отримання відшкодування коштів за вкладом в обхід законодавчо встановленій черговості не знайшло належного підтвердження.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.12р. № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

До спірних правовідносин суд застосовує ту редакцію закону, яка була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Разом з тим, згідно ч. 1 - 3 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За загальним правилом недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст.215 ЦК України ).

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Також згідно ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Отже, за Законом № 4452-VI уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком на предмет виявлення серед них нікчемних.

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації Фонд повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів ( ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті тягне за собою певні правові наслідки для того, кого воно стосується (ч. 5 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону № 4452-VI, за змістом якої уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, пунктом 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. встановлено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, вкладники банку, який ліквідується мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах гарантованої Фондом суми, такі виплати здійснюються на підставі затвердженого Фондом реєстру вкладників, який, в свою чергу формується на основі складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, до якого не включаються, зокрема особи, що отримали вклад в результаті укладення нікчемного правочину, проте законодавством передбачена можливість внесення додаткової інформації про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

З огляду на наведені обставини та правові норми у суду нема підстав вважати, що спірні правовідносини не торкаються прав позивача, адже визнання правочину нікчемним тягне за собою невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду, а відтак - невиплату гарантованої суми коштів.

У відповідності до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що базові аргументи відповідача на користь незадоволення позову ґрунтуються на нікчемності Договору.

Нікчемність Договору відповідач обґрунтовує тим, що: - кошти позивачу надійшли від імені третьої особи, що суперечить діючим у ПАТ «Дельта Банк» внутрішнім правилам банківського обслуговування фізичних осіб; - даний правочин націлений створення переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом в обхід законодавчо встановленій черговості, що вказує на передбачену п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підставу нікчемності правочину; - на момент укладення Договору керівники структурних підрозділів банку проігнорували заборону на здійснення банком певних операцій, що також вказує на передбачену п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підставу нікчемності правочину.

У зв'язку з вищевикладеним колегія суддів зазначає наступне.

Кошти у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) дол.. США надійшли позивачу внаслідок трансакції, призначеної на виконання умов договору позики від 28 грудня 2014 р., укладеного між позивачем та ОСОБА_4.

Частиною 5.2. ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Як зазначалось вище, за Законом № 4452-VI уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, вчинених саме банком а не правочинів, укладених між фізичними та юридичними особами.

Отже, договір позики, на виконання умов якого позивачу надійшов вклад, не ставиться відповідачем під сумнів на предмет його нікчемності.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реального вчинення спірного в рамках даної справи правочину позивач надав копії Договору, Додаткової угоди, розписки по договору позики, а також платіжного доручення № 46536784 від 26 лютого 2015 р. про надходження коштів у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) дол. США на відповідний рахунок.

В силу вимог ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Положеннями ст. 1059 ЦК України встановлено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Наданий позивачем розрахунковий документ засвідчений печаткою та підписом банку. Положеннями п. 22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що у разі невиконання переказу коштів банк повертає розрахунковий документ його ініціатору, а тому, відповідно, не засвідчує його.

З огляду на це, наявне в матеріалах справи платіжне доручення підтверджує дотримання письмової форми договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» № 008-03540-260215 від 26 лютого 2015 р., свідчить про фактичне надходження коштів на рахунок позивача, а також вказує на набуття позивачем статусу вкладника.

Стосовно вказівки відповідача на факт надходження коштів на рахунок позивача від імені третьої особи як на підставу нікчемності Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладом є не лише кошти, які залучені банком від вкладника, але й ті, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше

Пунктом 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12 листопада 2003 р., також передбачено, що на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше

Додатковою угодою до Договору було розширено перелік джерел надходження коштів на рахунок позивача, зокрема, допускалась можливість зарахування вкладу з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента.

З огляду на вищевикладене ані чинним законодавством, ані умовами Договору не передбачалось обмежень щодо надходження коштів на депозитний рахунок позивача від третіх осіб. Отже, факт перерахунку коштів позивачу третьою особою не є підставою для визнання Договору нікчемним.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, на який також посилається Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" задля спростування чинності Договору, правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо їх умови передбачають надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

З даної норми вбачається, що умовою застосування п.7 ч.3 ст. 38 Закону № 4452-VI для встановлення нікчемності правочину є націленість такого правочину на надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством.

Проаналізуваши зміст Договору, колегія суддів не виявила в ньому умов, які б прямо або опосередковано ставили позивача у пріоритетне чи більш сприятливе поряд з іншими вкладниками становище. Одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду прямо передбачене та встановлене законодавством України (зокрема ст. 26 Закону № 4452-VI).

Також відповідачами не надано жодних належних у розумінні ч. 1 ст. 70 КАС України доказів з приводу того, що Договір вчинявся з мотивів створення переваг в отриманні відшкодування коштів за вкладом для третьої особи.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ч. 3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

З огляду на викладене, дії третьої особи щодо перерахування коштів на рахунок позивача на даний момент можна кваліфікувати лише як реалізацію права на розпоряджання своїм майном, а тезу відповідача з приводу того, що кошти позивачу надійшли з мотивів створення для третьої особи переваг отриманні грошової компенсації за вкладом, - лише як оціночне судження.

Стосовно твердження відповідача, що укладаючи Договір з позивачем, працівники банку проігнорували заборону на здійснення банком певних операцій і таким чином надали переваги в отриманні відшкодування коштів за вкладом, колегія суддів зазначає наступне.

Постанова про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних адресується посадовим особам банку, а не його клієнтам.

Вказівка на неправомірність дій працівників банку, які повинні були знати про вказані заборони, не може бути підставою для сумніву в добросовісності позивача при виконанні ним умов договору банківського вкладу.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача при здійсненні ним цивільних прав презюмується. Тобто, про протилежне може йти мова лише в тому випадку, якщо він знав або повинен був знати, що правочин може призвести до негативних наслідків, проте не вжив доступних йому заходів для їх усунення.

Однак, відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею.

У зв'язку з цим, позивачу на момент вчинення Договору де-юре не могло бути відомо про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до проблемних, що виключає вірогідність недобросовісності позивача при укладенні ним даного правочину.

Наведене спростовує твердження відповідача щодо наявності підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб», для віднесення правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» до нікчемних.

Також суд не виявив обставин, визначених ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, на підставі яких Фонд не несе обов'язку по відшкодуванню коштів за вкладами фізичних осіб.

Посилання апелянта, що згідно оспорюваного наказу застосовано лише наслідки нікчемності, натомість, правочини не визнавались нікчемними, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки уповноважена особа Фонду має право застосувати наслідки нікчемності правочинів лише за умови визнання правочинів нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, відповідне рішення уповноваженої особи має бути належним чином оформлено у вигляді наказу (розпорядження тощо) та мотивовано щодо наявності підстав, визначених законодавством, щодо нікчемності відповідних правочинів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо протиправності та необхідності скасування наказу Уповноваженої особи ФГВФО на ПАТ "Дельта Банк" № 813 від 16.09.2015 р., в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» № 008-03540-260215 від 26 лютого 2015 р.

Протиправність вищезазначеного наказу прямо вказує на безпідставність невнесення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Законодавчо передбаченим способом відновлення порушеного права вкладника на відшкодування коштів за вкладом є надання уповноваженою особою Фонду додаткової інформації про вкладників до Фонду.

Так, п. 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 165 195, 198, 200, 205, 206, 212 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді Желтобрюх І.Л.

Кузьменко В.В.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Кузьменко В. В.