Справа № 709/697/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 709/697/17 Головуючий у 1-й інстанції: Левченко В.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, у якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у перерахунку та підвищенні пенсії неправомірними, зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з 01 січня 2015 року по даний час та зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати мінімальний розмір пенсії.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що, починаючи з 2013 року і по цей час, отримує пенсію у розмірі 949 грн., що є значно меншим від установленого Законом прожиткового мінімуму. Вважає, що це суперечить положенням статті 46 Конституції України, а також вимогам чинного законодавства. Крім іншого, позивач звернув увагу на наявність рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Пронін проти України» та «Петриченко проти України» щодо подібних правовідносин.

Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо відмови позивачу у перерахунку розміру його пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму. Зобов'язано Золотоніське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити перерахунок пенсії позивачу, починаючи з 01 листопада 2016 року, згідно з вимогами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи з розміру не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого законом, з урахуванням раніше проведених виплат, з проведенням коригування вказаних виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

З матеріалів справи судом правильно встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у Золотоніському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області, з 02 серпня 2013 року, маючи страховий стаж 26 років 12 днів, отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У квітні 2017 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою, у якій просив повідомити підстави, з яких розмір виплачуваної йому пенсії за віком становить 949 грн., що є меншим від установленого Законом мінімального розміру. Також просив перерахувати розмір його пенсії.

Відповідач листом від 14.04.2017 № 3/3-10 повідомив позивача про відсутність правових підстав для перерахунку його пенсії, зазначивши, що її нарахування та виплата здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема з урахуванням п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», в силу положень якого, у разі, якщо щомісячний розмір пенсійної виплати не досягає 949 грн., надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. У зв'язку із цим, розмір пенсії позивача складає 949 грн., в т.ч.: 636,51 грн. - розмір пенсії за віком, обчислений з урахуванням стажу та заробітку, 289,83 грн. - доплата до мінімального розміру пенсії, розрахованого пропорційно наявному стажу, 22,66 грн. - щомісячна державна адресна допомога згідно з постановою КМ України № 265.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії на рівні діючого прожиткового мінімуму, встановленого законодавством, а також в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з 01 листопада 2016 року, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмова відповідача у здійсненні такого перерахунку, суперечить положенням Конституції та законів України, а також практиці Європейського суду з прав людини.

У частині відмови у задоволенні позову, суд попередньої інстанції вказав на неможливість задоволення позовних вимог на майбутнє. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, а тому, за висновком суду, позов може бути задоволено лише з 1 листопада 2016 року, а не з 1 січня 2015 року як просить позивач.

В апеляційній скарзі управління ПФУ посилається на те, що загальний страховий стаж позивача становить 26 років з необхідних 35 років для визначення розміру пенсії за віком в мінімальному розмірі, тому відповідачем розмір пенсії обчислений відповідно до вимог чинного законодавства пропорційно наявному страховому стажу від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також апелянт зазначає, що з 01.12.2016 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму, при цьому основний розмір пенсії збільшився, а розмір щомісячної державної адресної допомоги зменшився, тому загальний розмір пенсії залишився незмінним - 949 грн. Крім того, скаржник зауважив, що судом першої інстанції не зазначено кінцевий термін отримання пенсії в перерахованому розмірі.

У частині відмови у задоволенні позову рішення суду сторонами не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України судове рішення суду першої інстанції переглядається у межах апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 46 Основного Закону України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 8 Конституції України).

За правилами частин 1 та 2 статті 8 КАС України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі «Проніна проти України» та від 12.07.2016 року по справі «Петриченко проти України» констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст.46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду, національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п.1 ст.6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія, це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом установлено, що пенсія є основним джерелом існування позивача, а тому, з урахуванням наведених положень чинного законодавства, в першу чергу, Конституції України, норми якої мають найвищу юридичну силу та є нормами прямої дії, а також принципу верховенства права та практики Європейського суду з прав людини, беззаперечним є висновок про те, що розмір пенсійної виплати позивача має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень.

Поряд із цим, частиною 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час звернення щодо перерахунку пенсії, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Під час розгляду і вирішення справи встановлено, що розмір пенсійної виплати позивача у згадуваний період складав 949 грн., тобто був меншим від встановленого Законом прожиткового мінімуму, що суперечить положенням Конституції та наведених законів України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача у частині визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії на рівні діючого прожиткового мінімуму, встановленого законодавством, а також в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з 01 листопада 2016 року, з урахуванням положень частини 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на положення п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», оскільки за конституційним принципом пріоритету законів над підзаконними нормативно-правовими актами, а також найвищої юридичної сили положень Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, у спірних правовідносинах суд надає перевагу положенням Основного Закону України та законів України.

Відповідно, проведення відповідачем перерахунку пенсії позивача, який не призвів до підвищення розміру його пенсійної виплати принаймні до розміру прожиткового мінімуму, не може бути підставою для висновку про правомірність дій управління.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не зазначено кінцевий термін отримання пенсії в перерахованому розмірі, колегія суддів відзначає наступне.

З самого визначення поняття «пенсія» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 23 квітня 2012 року № 21-239а11 та 19 березня 2013 року № 21-53а13, яка, згідно з приписами статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 31 липня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.