Справа № 802/576/17-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/576/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

07 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 26.06.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, решта осіб в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Нацкомфінпослуг проведено інспекцію КС "Злагода" () з питань дотримання вимог чинного законодавства у сфера запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів отриманих злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму за період з 01.11.2011 р. по 01.11.2012 р.

За результатами інспекції складено Акт №34/15/4-18/ФП від 07.12.2012, яким встановлено порушення КС "Злагода" вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" та Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 05.08.2003 р. №25.

На переконання ОСОБА_2, акт інспекції Нацкомфінпослуг виготовлено з приховуванням суттєвих недоліків про різке погіршення фінансового стану КС "Злагода", що за короткий час призвело до неплатоспроможності кредитної спілки. Позивач вважає, що така ситуація склалася у зв'язку із відсутністю нагляду, контролю і державного регулювання за діяльністю КС "Злагода" з боку відповідача.

Враховуючи викладене, звернувся до суду із даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України ""Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 1 КАС України, кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч. 1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, особа може звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав, лише у тому випадку коли її право порушено суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин при здійсненні ним здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому суд при розгляді справи перевіряє чи відповідали дії (бездіяльність) суб'єкта владних повноважень положенням ч.3 ст.2 КАС України.

Також, необхідною умовою для захисту порушеного права особи є сам факт наявності цього права у особи та його порушення, наявність самого права на захист та механізму цього захисту не є підставою для надання судом цього захисту.

Тобто, згідно закону у особи є право на захист та право на звернення до адміністративного суду, однак для надання судом захисту, у особи повинно бути саме право яке було порушено та яке можна захистити.

Згідно матеріалів справи, позивач оскаржує дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з приводу проведення нею інспекції КС "Злагода" на предмет дотримання вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, а також здійснення фінансового моніторингу, що були вчинені на реалізацію наданих їй (відповідачу) відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" та Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 року № 1070/2011 року, відповідних повноважень.

Тобто, оскаржувані дії Національної комісії не створюють жодних правових наслідків для позивача, оскільки спрямовані виключно на виконання делегованих повноважень з питань перевірки дотримання КС "Злагода" відповідних норм чинного законодавства у сфері фінансової діяльності , а тому не може порушити права та законні інтереси позивача в межах публічно правової сфери.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, що згідно статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень це офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити, породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Отже, для того щоб вважати певний документ рішенням суб'єкта владних повноважень, він повинен відповідати певним ознакам такого рішення суб'єкта владних повноважень, а саме породжувати певні правові наслідки та мати обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність.

Проте, відповідні висновки та рекомендації, що викладені у оскаржуваному позивачем акті № 34/15/4-18/ФП від 07.12.2012 року, не є обов'язковими для позивача та не створюють для нього правових наслідків, а тому не є рішенням суб'єкта владних повноважень, що може бути предметом розгляду адміністративного судочинства.

Такі рекомендації, фактично є висловленням думки органу, що здійснював інспекцію стосовно певних обставин та фактів що перевірялися цим органом, в якій зазначено, що саме цей орган вважає порушенням та у який спосіб на його думку таке порушення може бути усунуте.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними, визнання необ'єктивним і скасування акту планової інспекції №34/15/4-18/ФП від 07.12.2012 року та покладення на відповідача обов'язок упродовж 15-денного строку виправити ситуацію, що утворилася.

Також, враховуючи вищезазначене вірними та послідовними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення і позовних вимог про відшкодування позивач матеріальної та моральної шкоди.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 вересня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.