Справа № 808/2593/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

04 вересня 2017 рокуСправа № 808/2593/17
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про зобов'язання скасувати постанову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в якому просить зобов'язати відповідача скасувати постанову №49624078 від 21.12.2015 про арешт всього майна ОСОБА_2, та постановити нову постанову про арешт майна, зі складу якого буде виключено предмет іпотеки - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог іпотекодержателя згідно ЗУ «Про іпотеку».

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Як зазначає позивачка у своєму позові, 30.07.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, обумовлений договором позики грошових коштів на суму 498 000 грн. зі строком повернення боргу до 28.07.2016 включно. В іпотеку передано належне ОСОБА_2 на праві власності нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за договором іпотеки нежитлового приміщення №6157 від 30.07.2015, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23273960 від 30.07.2015, приватний нотаріус Коноваленко О.В. У зв'язку з невиконанням основного зобов'язання у встановлений строк сторонами шляхом перемовин досягнуто рішення з позасудового врегулювання, а саме реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, за взаємною згодою сторін шляхом підписання договору про задоволення вимог іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов'язання. З відповідною заявою позивач звернулась 14.07.2017 до нотаріуса. В результаті розгляду заяви позивача отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії за №611/02-31 від 14.07.2017, яка обумовлена постановою державного виконавця Хортицького відділу ДВС №49624078 від 21.12.2015 про арешт всього майна ОСОБА_2, як боржника у виконавчому провадженні.

Як свідчать надані до позову матеріали, на які посилається позивачка, ОСОБА_2, як сторона виконавчого провадження звертався до Хортицького ДВС листами від 20.06.2017 та від 01.08.2017 з вимогою про звільнення від обтяжень предмету іпотеки шляхом зміни способу та порядку виконання рішення згідно ст. 19 п.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 16.08.2017 №19505 Хортицьким відділом державної виконавчої служби м.Запоріжжя повідомлено про відсутність підстав для зміни способу та порядку виконання рішення.

10.08.2017 ОСОБА_1 звернулась до керівника Хортицького відділу ДВС м.Запоріжжя в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та 23.08.2017 (вих. №19506) отримала відмову в розгляді скарги. Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 як іпотекодержатель відповідно до ст. 15, 16 Закону України «Про виконавче провадження» не є стороною виконавчого провадження або представником сторони виконавчого провадження.

Позивачка, вважаючи, що відмовою в розгляді скарги, накладенням арешту на майно, що перебуває в іпотеці, та за рахунок якого остання мала задовольнити основне зобов'язання боржника - порушено її права, у зв'язку з чим у порядку ст. 181 КАС України звернулась до суду із цим позовом з вимогою скасувати постанову №49624078 від 21.12.2015 про арешт всього майна ОСОБА_2, та постановити нову постанову про арешт майна, зі складу якого буде виключено предмет іпотеки - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог іпотекодержателя згідно ЗУ «Про іпотеку».

До матеріалів позову надана копія постанови державного виконавця Щербини К.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.12.2015 ВП №49624078, якою на підставі виконавчого напису №16160 від 22.11.2015 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму 59044,78 грн. накладено арешт на все майно що належить боржнику - ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Відповідно до ч.1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції Закону яка діяла на момент виникнення правовідносин - на час прийняття спірної постанови) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону № 606-ХІV (в редакції Закону яка діяла на час прийняття спірної постанови) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 8 статті 54 Закону № 606-ХІV (в редакції Закону яка діяла на час прийняття спірної постанови) передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року № 898-1V.

Згідно з ч.7 ст.54 Закону № 606-ХІV (в редакції Закону яка діяла на час прийняття спірної постанови) спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства не підлягають розгляду спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, якщо процесуальним законодавством передбачено інший порядок їх судового оскарження.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Суд зазначає, що публічно-правовими є лише спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані зі спором про право на це майно.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (в редакції Закону яка діяла на час прийняття спірної постанови) було передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна норма викладена і у статті 59 нової редакції Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016, яка діє на час звернення позивачки до суду.

Крім того, пунктом 5 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, у відкритті провадження в даній справі необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 107, 109, 160, 165, 254 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за її позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про зобов'язання скасувати постанову.

Роз'яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у п'ятиденний строк з дня отримання ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В.Стрельнікова