Справа № 537/2446/17
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/537/127/2017
Справа № 537/2446/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Хіневича В.І., при секретарі - Головьновій Л. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання щодо вчинення певних дій,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати дії Апеляційного суду Полтавської області щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років - неправомірними; зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області в довідці про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді визначити надбавку за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог частини п'ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Закон № 2453; зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області видати йому довідки про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді з визначеною надбавкою за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог частини п'ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Закон № 2453 з 01.01.2011 року, з 01.01.2012 року, з 01.01.2013 року, з 01.12.2013 року, з 01.09.2015 року, 01.05.2016 року, з 01.12.2016 року.

В обґрунтування вимог зазначив, що він працював на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області з 09 квітня 2002 року по 04 листопада 2010 року, а з 5 листопада 2010 року, відповідно до постанови Верховної Ради України від 7 жовтня 2010 року звільнений з посади у відставку і з цього часу отримує щомісячне довічне грошове утримання. Нарахування щомісячного довічного грошового утримання провадиться на підставі довідки Апеляційного суду Полтавської області про розмір посадового окладу (грошового утримання) працюючого судді на відповідній посаді з урахуванням доплати за вислугу років, яка вираховується в розмірі від наявного стажу роботи. Відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області від 03.05.2017 року № 07-59/25 йому зараховано 32 роки 3 місяці 2 дні стажу, який дає право на надбавку за вислугу років працюючому судді, що складає 70 % надбавки. Однак він не погоджується з цим, оскільки Апеляційним судом Полтавської області не враховано стаж його роботи судовим виконавцем Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області з 21 березня 1973 року по 05 серпня 1975 року (2 роки і 4 місяці і 18 днів) та начальником відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації з 16 вересня 1993 року до 22 березня 1994 року, у зв'язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав і свобод.

В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої прохає суд його позовні вимоги задовольнити, з підстав вказаних у позові.

Відповідач - Апеляційний суд Полтавської області в судове засідання свого представника не направив, надав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Також направив до суду заперечення, відповідно до якого зазначено, що позивач був призначений на посаду судді у 1994 році, тому обчислення стажу робити на посаді судді було здійснено відповідно до Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, а саме відповідно до п. 6 ст. 44, таким чином, на дату звільнення у відставку 4 листопада 2010 року, стаж роботи ОСОБА_2, що дає право на отримання надбавки за вислугу років, становив 32 роки 3 місяці 2 дні. Для включення інших періодів трудової діяльності позивача до стажу роботи на посаді судді немає законних підстав , тому прохає відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області з 09 квітня 2002 року по 04 листопада 2010 року, що підтверджується копію трудової книжки.

Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про звільнення суддів» від 07.10.2010 року № 2596-VI звільнений з займаної посади судді в зв'язку із виходом у відставку.

Відповідно до довідки № 07-59/25 від 03.05.2017 року про стаж судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховується при визначенні надбавки за вислугу років працюючому судді ОСОБА_1 зараховано стаж 32 роки 03 місяці 02 дні, який складається з таких періодів: стажист, слідчий прокуратури Кіровоградської області з 22.11.1976 року по 27.02.1981 рік, що дорівнює 04 рокам 03 місяцям 06 дням; слідчий прокуратури, прокурор Кіровоградської області з 01.03.1982 року по 13.07.1993 рік, що дорівнює 11 рокам 04 місяцям 13 дням; суддя, голова Долинського райсуду, Світловодського райсуду Кіровоградської області з 22.03.1994 року по 08.04.2002 року, що дорівнює 08 рокам 17 дням; суддя Апеляційного суду полтавської області з 09.04.2002 року по 04.11.2010 року, що дорівнює 08 рокам 06 місяцям 26 дням.

При цьому, як вважає позивач, йому не зараховано до стажу, який враховується при визначенні надбавки за вислугу років, стаж на посаді судового виконавця Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області з 21 березня 1973 року по 05 серпня 1975 року, що складає 02 роки 04 місяці 18 днів, що підтверджується відомостями, внесеними в трудову книжку, копіями наказів Кіровоградського обласного управління юстиції, а також стаж на посаді начальника відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації з 16 вересня 1993 року до 22 березня 1994 року, що складає 06 місяців 06 днів, що також підтверджується відомостями, внесеними в трудову книжку, копіями наказів Кіровоградського обласного управління юстиції, а разом 02 роки 10 місяців 24 дні.

При цьому, суд зазначає, що оскільки позивач був звільнений з посади у зв'язку із виходом у відставку 04.11.2010 року то до спірних правовідносин повинно застосовуватись законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правововідносин.

Відповідно до частини п?ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №2453) суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно зі ст.131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон № 2453) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах: суддів судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра, колишнього державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посади суддів у судах та арбітрів колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пункт 11 Перехідних положень вказаного вище Закону визначає, що суддям, призначеним чи обраним на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді, відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Також, суд зазначає,що будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Тому, при обчисленні стажу роботи на посаді судді (стаття 129, 130 Закону) для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів" Оскільки позивач був призначений на посаду судді у 1994 році, то обчислення стажу роботи на посаді судді слід здійснювати відповідно до Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року. А саме, відповідно до п.6 ст.44, яка визначає, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Разом з цим визначення стажу роботи на посадах прокурорських працівників регулюється Законом України "Про прокуратуру". Щодо категорії "інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги" (стаття 44 Закону України "Про статус суддів"), слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України "Про державну службу" і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283, що також підтверджується Листом Державної судової адміністрації України від 25.03.2011 року № К-283/11

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 «Про обчислення стажу державної служби» затверджено «Положення про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок) згідно якого обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії (пункт 5 Постанови). Цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби ( пункт 1 Порядку, затвердженого Кабміном України від 3 травня 1994 року №283 ).

Із припису пункту 2 Порядку вбачається, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу» (3723-12), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів

управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за

охороною праці.

Відповідно до пункту 3 Порядку, до стажу державної служби включається також: робота в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. N 1049, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП

України.

Відповідно Додатку до «Порядку обчислення стажу державної служби» встановлено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, а саме: Верховна Рада УРСР, Президія Верховної Ради УРСР, Рада Міністрів УРСР, Верховна Рада СРСР, Президія Верховної Ради СРСР, Верховні Ради республік СРСР та їх Президії, Ради Міністрів республік СРСР, Міністерства і відомства СРСР, міністерства і відомства республік СРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств) , Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств) , Виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи , Місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР, Раднаргоспи , Органи народного контролю , Військкомати ,Всесоюзні і республіканські промислові об'єднання та об'єднання, створені на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішень Уряду , Органи нагляду за додержанням законодавства про працю.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 ? Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів ?, якою затверджено ? Положення про порядок у умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів ?.

Відповідно до пункту 1 цим Положенням визначаються порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років членам Кабінету Міністрів України, працівникам Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади та інших державних органів, Служби безпеки, Антимонопольного комітету, Управління державної охорони, Фонду державного майна та їх територіальних органів.

Згідно абзацу третього пункту 3 Розділу «Обчислення стажу роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років» до стажу роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в Апараті Верховної Ради України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, міністерствах та комітетах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, органів прокуратури, судових органів України, відповідних органів колишнього СРСР і країн Співдружності Незалежних Держав.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, виходячи з якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішеннях Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (частина шоста ст.47).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Отже, як зазначено вище ОСОБА_1 працював судовим виконавцем Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області та начальником відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації, стаж роботи яких, відповідно до вище вказаних нормативно-правових актів, зараховувався як державна служба та зараховується до стажу судді, який дає право на надбавку за вислугу років.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що дії Апеляційного суду Полтавської області щодо не зарахування до стажу судді, який дає право на надбавку за вислугу років: стажу на посаді судового виконавця Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області - 02 роки 04 місяці 18 днів; стажу на посаді начальника відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації - 06 місяців 06 днів, суперечать Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України та іншим законодавчим актам у сфері судової діяльності.

Отже, з урахування вище викладеного, стаж судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховується при визначенні надбавки за вислугу років працюючому судді складає 32 роки 03 місяці 02 дні + 02 роки 04 місяці 18 днів + 06 місяців 06 днів та дорівнює 35 років 01 місяць 26 днів, що відповідно до частини п?ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №2453) складає 80 % надбавки за вислугу років.

При цьому, також слід зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області видати ОСОБА_1 довідки про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді з визначеною надбавкою за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог частини п'ятої статті 133 Закону України «про судоустрій і статус суддів» Закон № 2453 з 01.01.2011 року, з 01.01.2012 року, з 01.01.2013 року, з 01.12.2013 року, з 01.09.2015 року, з 01.05.2016 року, з 01.12.2016 року.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання щодо вчинення певних дій, слід задовольнити в повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України - відсутні.

Керуючись ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання щодо вчинення певних дій - задовольнити.

Визнати дії Апеляційного суду Полтавської області щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років - неправомірними.

Зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області в довідці про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді визначити надбавку за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог частини п'ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Закон № 2453.

Зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області видати ОСОБА_1 довідки про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді з визначеною надбавкою за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог частини п'ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Закон № 2453 з 01.01.2011 року, з 01.01.2012 року, з 01.01.2013 року, з 01.12.2013 року, з 01.09.2015 року, з 01.05.2016 року, з 01.12.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня її проголошення, з одночасним поданням копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст постанови виготовлено 11.09.2017 року