Справа № 2-а-586/11
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Приморський районний суд м.Одеси

Справа № 2-а-586/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.

при секретарі Лахматової С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до управління Південного оперативного командування, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо невиплати грошового забезпечення, стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління Південного оперативного командування, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідачів щодо невиплати йому грошового забезпечення за період з жовтня 2006 року по липень 2007 року, стягнення з військової частини НОМЕР_1 заборгованості по грошовому забезпеченню у розмірі 9871 грн. 95 коп., стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 20000 гривень.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав повністю та пояснив, що проходив військову службу й перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , яка була розформована 31 серпня 2006 року. Після розформування військової частини НОМЕР_2 , позивач на протязі 2 місяців отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 за посадовим окладом, військовим званням та на протязі наступних 2 місяців за військовим званням. З січня 2007 року по період звільнення з військової служби у липні 2007 року грошове забезпечення в порушення ч. 2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", йому не виплачувалось.

У жовтні 2008 року позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 та до управління Південного оперативного командування щодо виплати зазначеної заборгованості, однак виплата відповідачами заборгованості грошового забезпечення здійснена не була, після чого він звернувся до суду.

Представник відповідача управління Південного оперативного командування в судовому засіданні позовну заяву не визнав, просив суд у задоволені позовної заяви відмовити та пояснив, що позивач на фінансовому забезпеченні не перебував, грошове забезпечення отримав у розмірах передбачених законодавством України.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні позовну заяву не визнав, просив суд у задоволені позовної заяви відмовити та пояснив, що вимоги позивача є безпідставними, так як рішення про виплату йому грошового забезпечення приймались на підставі законодавства України, а моральна шкода завдана позивачеві не з вини військової частини НОМЕР_1 .

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач в межах річного строку звернення до суду, 09 листопада 2009 року звернувся до суду з позовною заявою, яку обґрунтував тим, що він проходив військову службу й перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , яка була розформована 31 серпня 2006 року. Після розформування військової частини НОМЕР_2 він був зарахований на всі види забезпечення в тому числі грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Перебуваючи на забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 позивач на протязі 2 місяців отримував грошове забезпечення за посадовим окладом, військовим званням та на протязі наступних 2 місяців за лише за військовим званням. З січня 2007 року по період звільнення з військової служби у липні 2007 року грошове забезпечення йому не виплачувалось.

Після скорочення 31 серпня 2006 року посади начальника відділу (забезпечення топографічними картами) військової частини НОМЕР_2 , рішення щодо призначення позивача на іншу посаду тривалий час не приймались.

Позивач наказом по особовому складу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 28 квітня 2007 року № 146 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом г пункту 67 ( у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.01 № 1053. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 липня 2007 року № 125 був виключений із списку особового складу та всіх видів забезпечення.

Звернення позивача у жовтні 2008 року щодо виплати заборгованості з грошового забезпечення залишені відповідачами без задоволення.

Стаття 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1-2 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними.

Відповідно до положень статті 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

Відповідно до пункту 34 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року №1053/2001, чинного на період виникнення правовідносин, передбачено, що призначення на посади осіб офіцерського складу, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в можливо короткий строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади.

Відповідно до підпункту 9.1. пункту 9 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75, діючого на період виникнення правовідносин, особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам), солдатам (матросам), сержантам і старшинам, які проходять службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), з дня, наступного за днем звільнення від займаних посад, оклади грошового утримання виплачуються з розрахунку:

за перші два місяці - окладів за військовим званням і за останніми основними посадами;

за два наступних місяці- тільки окладів за військовими званнями.

Після закінчення перших двох місяців перебування осіб офіцерського складу в розпорядженні посадові оклади можуть виплачуватися протягом наступних двох місяців тільки за рішенням Міністра оборони України або Державного секретаря Міністерства оборони України, начальника Генерального штабу Збройних Сил України та головнокомандувачів видів Збройних Сил України, а прапорщикам (мічманам), які проходять службу за контрактом,- за рішенням командувача корпусу, прирівняних до нього осіб і вище.

Після чотирьох місяців безперервного перебування у розпорядженні оклади грошового утримання особам офіцерського складу можуть виплачуватись у виняткових випадках тільки за рішенням Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України. Клопотання про продовження строків виплати окладів грошового утримання подаються за підпорядкованістю командирами військових частин, у списках яких вони перебувають.

Відповідачем, військовою частиною НОМЕР_1 рішення про виплату позивачу грошового забезпечення приймалось виходячи із вимог підпункту 9.1. пункту 9 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75.

Разом з тим, в даних правовідносинах застосуванню підлягають правові норми статей 1-2, 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, які мають вищу юридичну силу.

Судом приймається до уваги, що відповідно до вимог статті 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право встановлювати розмір грошового забезпечення надано Кабінету Міністрів України, а Міністру оборони України надано право визначати лише порядок виплати грошового забезпечення.

На виконання вимог Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року N 829 „Про грошове забезпечення військовослужбовців", чинного на період виникнення правовідносин, були встановлені розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Встановлений Положенням про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджений наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75, порядок виплати грошового забезпечення не може передбачати норми щодо зменшення розміру грошового забезпезпечення військовослужбовцям, так як право встановлювати розмір грошового забезпечення надано Кабінету Міністрів України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру грошового забезпезпечення позивачу, підлягають застосуванню статті 1-2, 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанова Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року N 829 „Про грошове забезпечення військовослужбовців", а не підпункт 9.1. пункту 9 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75, яким істотно звужується обсяг встановлених законом прав.

Виходячи з цього військовій частині НОМЕР_1 слід було застосувати норму Закону, а не норму підзаконного нормативно-правового акта.

Внаслідок цього, суд вважає неправомірними застосування військовою частиною НОМЕР_1 норм Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75 та відмову військової частини НОМЕР_1 у проведенні виплати грошового забезпечення позивачу, виходячи з розмірів, встановлених Законом та постановою Кабінету Міністрів України. Позивач, безпідставно на протязі 8 місяців не мав можливості на отримання грошового забезпечення та можливості працевлаштування, так як продовжуючи виконувати обов`язки військової служби був позбавлений такого права. Одночасно питання щодо продовження виплати позивачу грошового забезпечення, у встановленому Положенням порядку, вирішено не було.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачена індексація грошових доходів населення, порядок якої затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663.

Відповідно до цього порядку, довідки Головного управління статистики в Одеській області від 18 жовтня 2010 року № 12-1-53/481, інформаційної довідки від 10 червня 2010 року №1171 наданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач в період з листопада 2006 року по липень 2007 року мав право на отримання грошове забезпечення у розмірах: за листопад 2006 року 1501,74 гривень 707,20 гривень = 808,54 гривень х 101,8 (індекс інфляції за листопад 2006 року) = 823,09 гривень; за грудень 2006 року 1501,74 гривень 312,0 гривень = 1189,74 гривень х 100.9 (індекс інфляції за грудень 2006 року) = 1200,44 гривень; за січень 2007 року 1501,74 гривень 312,0 гривень = 1189,74 гривень х 100.5 (індекс інфляції за січень 2007 року) = 1195,68 гривень; за лютий 2007 року 1501,74 гривень 636,64 гривень = 865,1 гривень х 100.6 (індекс інфляції за лютий 2007 року) = 870,29 гривень; за березень 2007 року 1501,74 гривень 422,06 гривень = 1079,68 гривень х 100.2 (індекс інфляції за березень 2007 року) = 1081,83 гривень.

З 1 квітня 2007 року по 3 липня 2007 року грошове забезпечення не виплачувалося, тому позивач мав право на отримання грошового забезпечення у розмірах: за квітень 2007 року 1501,74 гривень х 100.0 (індекс інфляції за квітень 2007 року) = 1501,74 гривень; за травень 2007 року 1501,74 гривень х 100.6 (індекс інфляції за травень 2007 року) = 1510,75 гривень; за червень 2007 року 1501,74 гривень х 102.2 (індекс інфляції за червень 2007 року) = 1540,78 гривень; з 01 липня 2007 року по 3 липня 2007 року = 147,35 гривень.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачем недоотримано сум грошового забезпечення в розмірі 9871 грн. 95 коп.

Суд не погоджується з думкою позивача щодо визнання протиправними дії управління Південного оперативного командування, так як до компетенції цього суб`єкта владних повноважень не входили питання стосовно виплати грошового забезпечення позивачу.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 17 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", передбачає право військовослужбовців на проведення відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди у встановленому законом порядку.

Згідно із частиною 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Суд погоджується з правовою позицією позивача викладеною у позовній заяві та в наданому розрахунку розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховує ту обставину, що протягом 8 місяців не приймалось рішення про звільнення позивача з військової служби, але й при цьому він не отримував грошове забезпечення. Несвоєчасне звільнення позбавило позивача можливості працевлаштування протягом зазначеного періоду та отримання оплату праці.

Таким чином, діями військової частини НОМЕР_1 позивачу нанесено моральну шкоду. Позивач залишившись без заходів існування, без можливості заробляти собі кошти на прожиття самостійно, вимушений був неодноразово брати гроші у борг. Позивач переніс стрес, стан його здоров`я погіршився, що зумовило необхідність звернення до медичних закладів за допомогою. В підтвердження наведеного позивач надав до суду докази отримання коштів у борг та про стан здоров`я.

З огляду на викладене суд визнає доведеним розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку із чим вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 14, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління Південного оперативного командування, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо невиплати грошового забезпечення, стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з жовтня 2006 року по липень 2007 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у розмірі 9871 грн. 95 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

В решті позовної заяви відмовити.

Допусти негайне виконання постанови суду в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у розмірі 9871 грн. 95 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її проголошення

Суддя: Т. С. Кравчук