Справа № 2-а-6573/10/1570
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2013 р.Справа № 2-а-6573/10/1570

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Зуєвої Л.Є., Єщенка О.В.

за участю секретаря Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог та на постанову Одеського Окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та просили: визнати незаконними дії Міністерства юстиції України щодо порушення ст..8 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні контролю за виконанням виконавчого провадження та не направлення в прокуратуру Одеської області постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2007 року у справі №2-197/03.

Згідно до наданої позивачами копії свідоцтва про смерть, 29 липня 2009 року ОСОБА_4 помер.

01 грудня 2010 року Одеським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про закриття провадження, з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.157 КАС України, в частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_4.

01 грудня 2010 року, за результатом розгляду справи, Одеським окружним адміністративним судом ухвалено постанову про відмову ОСОБА_1, ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції вказав, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неодноразово розглядалися звернення позивачів на які надавалися ґрунтовні відповіді за підписом виконуючого обовязки начальника відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 10 серпня 2009 року направлялась вимога до прокуратури Одеської області. Наведене, на переконання суду, вказує на наявність контролю за виконавчим провадженням.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просять скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу на постанову Одеського Окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними необхідно задовольнити.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.157 КАС України: «Суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва…».

З наданих позивачами копій документів вбачається, що один із позивачів ОСОБА_3 29 липня 2009 року помер.

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що їх предметом є вимоги не майнового характеру, які не допускають правонаступництва. Звідси, рішення суду першої інстанції про закриття провадження з тих підстав, що ОСОБА_4 помер є правильним.

Що стосується апеляційної скарги позивачів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З позовної заяви вбачається, що предметом цього позову є дії Міністерства юстиції України спрямовані на виконання ч.6 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», де передбачено, що: «Контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби».

На переконання ОСОБА_1, ОСОБА_2, доказом відсутності контролю з боку Міністерства юстиції України та бездіяльності цього державного органу, є неналежне виконання рішення суду за виконавчим листом, виданим 16 березня 2007 року по справі №2-197/03. Цей факт встановлено Одеським апеляційним адміністративним судом, при постановлені ухвали від 22 січня 2009 року. В мотивувальній частині рішення вказано, що копія постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби м. Києва від 16 квітня 2007 року була направлена цим органом за іншою адресою, ніж знаходиться прокуратура Одеської області.

Приймаючи рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 12 червня 2007 року, 17 вересня 2007 року, 18 лютого 2008 року, 21 квітня 2008 року, 28 липня 2008 року до прокуратури Одеської області, а 21 квітня 2008 року до Генеральної прокуратури України направлялись вимоги щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси. Також, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 29 липня 2008 року розглянуто звернення ОСОБА_2, ОСОБА_1 та надано відповідь про причини невиконання виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси від 16 березня 2007 року по справі №2-197/03.

На підставі викладеного, Одеський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що в цьому випадку, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до Закону України про виконавче провадження», є контролюючим органом за здійсненням виконавчих проваджень. Державний виконавець є працівником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. В свою чергу, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неодноразово розглядалися звернення позивачів на які надавались ґрунтовні відповіді саме це свідчить про наявність контролю за виконавчим провадженням.

Оцінюючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при розгляді адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 не вірно встановлено предмет позову, а звідси, не досліджено і не дано оцінки діям відповідача Міністерства юстиції України по здійсненню контролю за законністю виконавчого провадження за виконавчим листом №2-197/03 від 16 березня 2007 року Приморського районного суду м. Одеси. Законодавчо визначено, що контроль за законністю виконавчого провадження здійснює саме Міністерство юстиції України діючи через такий підрозділ як Департамент державної виконавчої служби. Розгляд звернень і надання відповідей, навіть ґрунтовних, не може свідчити про здійснення контролю за законністю виконавчого провадження за виконавчим листом №2-197/03 від 16 березня 2007 року Приморського районного суду м. Одеси.

Натомість, ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» визначено у чому полягає контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем: «…при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом». Будь-яких дій, передбачених Законом, Міністерством юстиції України через Департамент державної виконавчої служби не вчинялося.

Між тим, будь-яких дій за виконавчим провадженням за виконавчим листом №2-197/03 від 16 березня 2007 року Приморського районного суду м. Одеси тривалий час не проводилося та, як встановлено Одеським апеляційним адміністративним судом, при постановлені ухвали від 22 січня 2009 року, копія постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби м. Києва від 16 квітня 2007 року була направлена цим органом за іншою адресою, ніж знаходиться прокуратура Одеської області.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України: «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представнику Міністерства юстиції України було надано можливість дати пояснення і надати докази здійснення контролю за законністю виконавчого провадження за виконавчим листом №2-197/03 від 16 березня 2007 року Приморського районного суду м. Одеси, що передбачено і є обовязком цього центрального органу згідно до ч.6 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-яких пояснень чи доказів представником відповідача суду не було надано. Більш того, представник переконаний, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем, тобто не може відповідати за дії державних виконавців. Контроль за законністю виконавчого провадження та вирішення організаційних питань щодо виконання рішень лежить на Департаменті Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, але не на Міністерстві Юстиції.

Суд апеляційної інстанції вважає такі твердження помилковими, оскільки наведена вище ч.6 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», чітко встановлює обовязок Міністерство юстиції України, через Департамент державної виконавчої служби, здійснювати контроль за законністю виконавчого провадження. Таким чином, Департамент виконавчої служби є підконтрольним Міністерству юстиції підрозділом стосовно вирішення організаційних питань по виконанню рішень.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлена невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними. Вказане, є підставою (п.3 ч.1ст.202 КАС України) для скасування судового рішення від 01 грудня 2010 року та ухвалення нового рішення.

У відповідності з ч.2 ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2

Керуючись: ст.. ст.11, 185, 195, 198, 200, 202, 205, 206, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними скасувати та прийняти нову постанову суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо виконання ч.6 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні контролю за законністю виконавчого провадження за виконавчим листом №2-197/03 від 16 березня 2007 року Приморського районного суду м. Одеси.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: