Справа № 824/218/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/218/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

30 серпня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2017 року позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язати вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, позивач та представник відповідача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, 17.09.2013 року між громадянином України ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (далі - Контракт).

Згідно з пунктами 3 та 4 Контакту, він є строковим та укладається відповідно до строків встановлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку Контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий Контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

02.07.2016 року позивач звернувся до командування військовою частиною - польова пошта НОМЕР_3 з рапортом про переведення його для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини.

27.07.2016 року, згідно з Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 29.07.2016 року № 165 ОСОБА_1 прибув до 2 батальйонно-тактичної групи с. Михайлівка Донецької області до угрупування військ (сил) під час участі у антитерористичній операції.

Згідно з витягом з Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15.08.2016 року № 178 відповідно до п.2 ч.9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пункту 33 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивачу з 17.09.2016 року продовжено строк дії Контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового Контракту, про що у п. 12 Контракту було внесено запис про те, що чинність Контракту продовжено до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту.

04.10.2016 року наказом Командира військової частини (по стройовій підготовці) №223 Старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водія взводу десантного забезпечення 2 парашутно-десантного батальйону, призначеного наказам Командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.09.2016 року №42-РС на посаду водія гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_4 , вирішено вважати таким, що справи та посаду здав 04.10.206 року. З 04.10.2016 року виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження служби до м. Чернівці.

Згідно з Довідкою військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 05.05.2017 року №837/п, протягом 2016 року письмових рапортів позивач про звільнення з військової служби за контрактом у зв`язку з закінченням строку дії Контракту на розгляд командування військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) не надходило та не зареєстровано. При цьому за вх.№5080 від 02.07.2016 року зареєстровано рапорт позивача про переведення його для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини.

16.02.2017 року позивач звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 з рапортом з клопотанням про звільнення з військової служби в запас на підставі п."ї" ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в зв`язку з закінченням строку дії Контракту.

17.02.2017 року батько позивача ОСОБА_3 , звернувся до Військової прокуратури Чернівецького гарнізону із заявою щодо можливих неправомірних дій службових осіб військової частини - польова пошта НОМЕР_4 стосовно ОСОБА_1 , а також щодо звільнення його з військової служби. Вказане звернення було направлено Військовою прокуратурою Чернівецького гарнізону до військової частини - польова пошта НОМЕР_5 .

23.02.2017 командування військової частини - польова пошта НОМЕР_5 розглянуло заяву батька позивача ОСОБА_3 від 17.02.2017 року, та листом №627 повідомила, що солдат ОСОБА_1 набуває право на звільнення у відповідності до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" після 18 місяців з дати продовження дії Контракту під час дії особливого періоду. Звільнення військовослужбовця з військової служби буде здійснюватись у строки та обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності Закону. Факт неправомірних дій командування військової частини - польова пошта НОМЕР_4 не підтверджений.

Вважаючи Наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15.08.2016 року про продовження Контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України від 17.09.2013 року протиправним, позивач звернувся до суду із вимогою про його скасування та зобов`язання вирішити питання про його звільнення у зв`язку із закінченням строку дії Контракту.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірних рішень відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII вказано, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України №2232-XII зазначено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.

Для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію та призначаються на посади, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті .

Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково (ст. 23 Закону України №2232-XII).

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначаються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського складу (пп. 2 п. 16 Положення №1153/2008).

Відповідно до пп. 2 п. 35 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "д", "з" та "к" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Указом Президента України від 14.04. 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію. Згідно п. 8 Указу Президента України №303/2014 він набрав чинності після затвердження Верховною Радою України. Закон України №1126-VI набрав чинності з дня його опублікування - 18.03.2014 року.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України №2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Судом першої інстанції вірно вказано, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Оскільки, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія Контракту продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Згідно ч.8 ст.26 Закону України №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; и) які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання; і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону. Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

2) під час воєнного стану: а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі; г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію: а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України; б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом; в) які досягли граничного віку перебування на військовій службі.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців за Контрактом, а тому Контракт з військовослужбовцем є діючим на відповідний період і його скасування/припинення у інший, не визначений Законом спосіб, суперечитиме вказаним правовим нормам, оскільки відповідне рішення про демобілізацію не приймалось. Окрім того, позивач до жодної з категорій осіб визначених частиною восьмою ст. 26 Закону України №2232-XII не належить.

Враховуючи те, що особливий період настав з 18.03.2014 року, тобто під час дії контракту позивача, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації або у разі настання умов, визначених у ч. 8 ст. 26 Закону України №2232-XII.

Суд першої інстанції також доречно послався на правову позицію Вищого адміністративного суду України викладену в ухвалах від 07.12. 2016 року, 15.05.2017 року, від 16.01.2017 року та 31.05.2017 року (К/800/33671/16, К/800/16426/17, №К/800/1446/17, К/800/924/16 відповідно).

Згідно пп. "ї" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в чинній на даний час редакції) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини (воєнний стан або прийняття рішення про демобілізацію), які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Вказаний пункт 1 частини восьмої статті 26 доповнено новим абзацом згідно із Законом України № 1769-VIII від 06.12.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби".

Згідно п. 1, 2 Прикінцевих положень Закону України № 1769-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, зокрема, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим ч.3 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Такі особи можуть продовжувати військову службу за новим контрактом, що укладається на умовах, передбачених ч.4 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо вони виявили таке бажання.

Звільнення таких військовослужбовців з військової служби здійснюється (за бажанням військовослужбовця) у строки та в обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності цим Законом.

Закон України № 1769-VIII опубліковано в газеті "Голос України" від 06 січня 2017 року № 3, тобто він набрав чинності 07 січня 2017 року.

Судом першої інстанції вірно вказано, що законодавцем на даний час встановлено певний порядок звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, передумовою якого є обов`язок військовослужбовця вислужити не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, але не пізніше 06.01.2018 року.

Аналізуючи вищенаведені норми та обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 17.09.2016 року про продовження контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України від 17.09.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини № НОМЕР_3 прийнято з дотриманням норм чинного законодавства.

Командир військової частини польова пошта НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_6 ), відмовивши позивачу у задоволенні його рапорту щодо звільнення зі служби діяв правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.