Справа № 635/3246/17
Суддя: Шинкарчук Я. А.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/3246/17
Провадження № 2-а/635/99/2017
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2017 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого - судді Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владислава Андрійовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Інспектора поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владислава Андрійовича щодо складання постанови серії ВР №478432 від 03.06.2017 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч.2 ст.122 КУпАП незаконними;

- постанову серії ВР №478432 від 03.06.2017, ухвалену Інспектором поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владиславом Андрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень - скасувати;

- провадження по справі про адміністративне правопорушення, відносно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення - закрити.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що відповідач 03.06.2017 ухвалив Постанову серії ВР №478432, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України за порушення правил безпеки руху та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Тайота Королла держ. № НОМЕР_1, 03.06.2017 року о 09.30 год. у м. Лисичанськ на перехресті шляхів пр-т. Перемоги та вул. Сковороди по пр-ту Перемоги, водій проїхав дане перехрестя (на жовтий мінливий) сигнал світлофору, який забороняв рух і попереджав про наступну зміну сигналу, чим порушив п.8.7.3 (е) ПДР України. Щодо вказаних у постанові обставин події позивач зазначає, що він дійсно під'їхав на транспортному засобу до перехрестя доріг та зупинився на червоне світло світлофору, на певній дистанції від світлофору з метою гарної оглядовості світлофору з водійського місця машини. Шлях, на якому він зупинився не мав дорожньої розмітки - «Стоп лінії», яку не можна було перетинати до включення зеленого світла світлофору, з чим погодився відповідач. Коли увімкнувся жовтий світ світлофору разом з червоним, позивач почав повільний рух до границі проїжджої частини, яка перетинала його рух, (початок перехрестя) в даному випадку вул. Сковороди, з метою приготування перетину означеної вулиці при вмиканні зеленого світла світлофору. Після вмикання зеленого світла світлофору він виїхав на перехрестя доріг та продовжив свій рух. Факт перетинання перехрестя на зелене світло визнав відповідач та його напарник - співробітник поліції. Проте, дії відповідача позивач вказує, як неправомірні з наступних підстав. Так, по-перше, диспозиція частини 2 статті 122 КпАП України визначає адміністративну відповідальність у разі: «Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника». Пункт 1.10 ПДР України визначає: «Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території». Дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 (СТОП) або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух. Пунктом 16.3 ПДР України (розділ проїзд регульованого перехрестя доріг) визначено: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів». Відтак, з аналізу статті 122 ч.2 КПАП України та п. 1.10, 16.3 ПДР України, дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), адміністративна відповідальність настає у випадку порушення правил проїзду перехрестя доріг, тобто проїзд дороги, яка визначена границями - началом закруглених країв проїжджої частини з обох сторін дороги, на заборонене світло світлофору. В даному випадку світлофор регулює порядок перетину перехрестя доріг та адміністративна відповідальність настає за перетин перехрестя на заборонене світло світлофору. Натомість, як зазначає позивач, його притягнули до адміністративної відповідальності за проїзд на заборонений сигнал світлофору, не враховуючи обставини перетину ним самого перехрестя на зелене світло світлофору, що суперечить вимогам ч. 2 ст.122 КпАП України. В ухваленій постанові відповідач зазначає вину позивача в порушені вимог п. 8.7.3 (є) ПДР України, яким визначено: « Співпадання червоного і жовтого сигналу світлофору забороняє рух і інформує про наступне увімкнення зеленого сигналу світлофору». Враховуючи, що світлофор був встановлений на перехресті доріг, він регулював рух транспортних засобів при перетині перехрестя, а від так червоно-жовтий сигнал світлофору забороняє рух транспортного засобу на перехресті, а саме від гранці до границі перетинаїмої проїжджої частини дороги, т.я. в даному випадку «Стоп-лінія» була відсутня, перетин якої забороняють правила дорожнього руху. Отже, позивач вказує, що не є порушенням правил дорожнього руху у випадку руху транспортного засобу до границі проїжджої частини дороги та початок виїзду на перехрестя, т.я. його рух не створював перешкоди іншим транспортним засобам та пішоходам, а також відповідав п.16.3 ПДР України. Проте, п. 16.1 ПДД України визначено: «У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника, перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету». Відповідач в постанові зазначає про рух на жовтий мінливий сигнал світлофору, який на підставі п. 16.1 ПДР України дозволяв рух позивачу, т.я. не створював перешкод в русі пішоходам та іншим учасникам дорожнього руху. Проте, відповідач визначає проїзд перехрестя на жовтий мінливий сигнал світлофору, що визначено п.8.7.3(г) ПДР України, а у вину ставить п.8.7.3(є) ПДР України. Таким чином, відповідач не визначає який пункт ПДР України позивачем було порушено, а тому викладені обставини в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав.

Відповідно до ст. 128 КАС України у разі неприбуття в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно серії БР №478432 від 03 червня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної Інспектором поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владиславом Андрійовичем, 03 червня 2017 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TOYOTA COROLLA д.н.з. НОМЕР_1 в м.Лисичанськ на перехресті пр.Перемоги - вул.Г.Сковороди, по проспекту Перемоги водій проїхав дане перехрестя на жовтий (не мінливий) сигнал світлофора, який забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Суд вважає зазначену постанову необґрунтованою та протиправною, виходячи з наступного.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму та основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. В них мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, суть його, дані про свідків, потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів у їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

З оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення не вбачається, що у ході розгляду зазначеної справи надавав пояснення притягуваний до відповідальності ОСОБА_1 та допитувались свідки, розглядалися клопотання притягуваного, заслуховувались його пояснення, досліджувалися інші докази.

Наведене також свідчить про суттєве порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення та процесуальних прав позивача, з огляду чого, суд робить висновки, що оскаржувана постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України.

В ході судового розгляду справи відповідачем жодним чином не спростовані доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, який, у свою чергу, будь-які порушення вимог п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України зі свого боку заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідачем жодним чином не доведено правомірність прийнятого ним рішення стосовно накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Окрім того, відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За КУпАП до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (ст. 77); порушення правил полювання (ч. 1 ст. 85); порушення правил рибальства (ч. 3 ст. 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (ст. 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (ч. 3 ст. 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (ч. 3 ст. 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (ст. 134); безквитковий проїзд (ст. 135); прояв неповаги до суду (ст. 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі №К/800/37207/15.

Отже, з зазначеного вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, вимога позивача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки справа про притягнення до адміністративної відповідальністю розглядалась уповноваженими органами Національної поліції, а не судом.

Підстави для закриття провадження у справі, встановлені ст. 157 КАС України, вичерпні і розширеному провадженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 128, 160-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владислава Андрійовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Інспектора поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владислава Андрійовича щодо складання постанови серії ВР №478432 від 03.06.2017 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР №478432 від 03 червня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену Інспектором поліції роти №3 УПП в містах Сєвередонецьк, Лисичанськ, Рубіжному ДПС Махінько Владиславом Андрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Харківський районний суд Харківської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя - Я.А. Шинкарчук