Справа № 522/6317/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/6317/17
Провадження № 2а/522/1365/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бойчука А.Ю.,

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2017 року на адресу Приморського районного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював в органах прокуратури Одеської області з 27.06.1973 року на різних посадах. Наказом прокурора області від 01.11.1998 року № 113, звільнений з органів прокуратури з посади заступника прокурора Центрального району м. Одеси, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. Але продовжив працювати в прокуратурі старшим помічником прокурора Центрального району, а після ліквідації району - помічником прокурора Київського району м. Одеси. Звільнився за власним бажанням 03.12.2010 року. На підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-Х11 від 05.11.1991 року позивачу призначена й виплачується пенсія в максимальному розмірі - 90% заробітку.

21.12.2016 року прокуратура Одеської області видала ОСОБА_1 довідку про заробітну плату № 186 для перерахунку пенсії. Відповідно до довідки, розмір окладу становить 13235,08 грн.

04.01.2017 року позивач звернувся до органів ПФУ для перерахунку та виплати пенсії. Після повторного звернення, Управління листом від 20.03.2017 року № 140/С-11, повідомило, що рішенням № 5 від 19 січня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відмовлено.

Позивач вважає таке рішення відповідача незаконним та просить суд зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси здійснити перерахунок пенсії у розмірі 90%, на основі довідки про заробітну плату № 1886 від 21.12.2016 року на суму 13235,08 грн. та нарахувати пенсію в розмірі 11911,57 грн. без обмеження розміру пенсії. Також, зобов'язати органи ПФУ виплатити заборгованість з пенсії за період з 01.12.2015 року.

ОСОБА_1 стверджує, що незаконні дії органів ПФУ спричинили йому та дружині- інвалідам 2 групи моральні страждання та шкоду здоров'ю та просить стягнути з органів ПФУ моральну шкоду в сумі 6335 грн.

Позивач до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, згідно наданих суду письмових заперечень просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість.

Lослідивши матеріали справи, проаналізувавши приписи чинного законодавства України у відповідний період, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Судом встановлено, що позивач працював в органах прокуратури Одеської області з 27.06.1973 року на різних посадах. Наказом прокурора області від 01.11.1998 року № 113, звільнений з органів прокуратури з посади заступника прокурора Центрального району м. Одеси, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. Але продовжив працювати в прокуратурі старшим помічником прокурора Центрального району, а після ліквідації району- помічником прокурора Київського району м. Одеси. Звільнився з власного бажання з прокуратури 03.12.2010 року. На підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-Х11 від 05.11.1991 року позивачу призначена й виплачується пенсія в максимальному розмірі - 90% заробітку.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів № 505 від 31.05.2012 року, а також № 1013 від 09.12.2015 року , прокуратура Одеської області видала довідку про заробітну плату № 186 від 21.12.2016 року для перерахунку пенсії. Відповідно до довідки, розмір окладу становить 13235,08 грн.

04.01.2017 року позивач звернувся до органів ПФУ для перерахунку та виплати пенсії. Після повторного звернення Управління листом від 20.03.2017 року № 140/С-11, повідомило, що рішенням № 5 від 19 січня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відмовлено. Посилаючись на те, що перерахунок пенсії не проводиться, бо ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-Х11 від 05.11.1991 року втратив чинність, ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 року передбачає перерахунок таких пенсій на основі Порядку перерахунку пенсій, затвердженого Кабінетом Міністрів України, який КМУ не визначений.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначалася ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Редакція зазначеної статті неодноразово змінювалась.

Так, відповідно до ч.1 ст.50-1 цього Закону прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011р., внесено зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011р. положення ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювали приписи ч.ч.13, 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються в зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

з 15.07.2015р. набрала чинності нова редакція Закону України «Про прокуратуру»; приписами п.20 ст.86 цього Закону передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та ін.

Згідно постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» виключено п.4 постанови КМ України № 865 від 31.05.2000р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії».

Таким чином, правові підстави для перерахунку пенсії позивача на час його звернення до пенсійного органу із заявою від 04.01.2017р. були відсутніми.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З приводу доводів позивача про неможливість застосування до нього змін в законодавстві щодо перерахунку пенсій прокурорсько-слідчим працівникам, які відбулись після призначення йому пенсії, оскільки останні звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, суддя зазначає, що за приписами Конституції України та правовими позиціями Верховного Суду України (постанова від 1 липня 2014 року у справі № 21-244а14) неможливо звужувати вже досягнуті певною особою соціальні гарантії. Досягненням же права на перерахунок пенсії, як зазначалось вище, є не момент призначення особі пенсії, як помилково вважає позивач, а безпосередні обставини, з якими законодавство та сама особа пов'язують саме перерахунок пенсії, оскільки правовідносини щодо перерахунку пенсії виникають не в момент призначення пенсії, а в момент виникнення підстав для такого перерахунку. Тобто набуття особою права на пенсію не є одночасним набуттям права на перерахунок цієї пенсії в будь-який час в майбутньому за відсутності до цього відповідних законодавчих підстав.

Таким чином, оскільки з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та ін., тому на момент підвищення розміру заробітної плати працюючим прокурорам (згідно довідки прокуратури Одеської обл. № 168 від 21.12.2016 р.) у позивача не виникло право на перерахунок призначеної йому пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Це означає, що обов'язковою умовою відшкодування є реальна наявність моральної шкоди, вина відповідача у її завданні, а також належне обґрунтування розміру відшкодування природі тих немайнових втрат, яких зазнав позивач в результаті дій або бездіяльності відповідачів.

З урахуванням вказаних норм законодавства, та беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, причинного зв'язку між неправомірною бездіяльністю відповідачів та моральною шкодою, та враховуючи, що сам факт визнання судом протиправною бездіяльність останніх є також відповідною компенсацією заподіяної моральної шкоди, у задоволені позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частинами 1, 2ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись, ст.ст.6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 100, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - відмовити.

Постанову може бути оскаржено протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні мають право оскаржити постанову протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя: А.Ю. Бойчук