Справа № 820/2905/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
23 серпня 2017 р. № 820/2905/17
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в якому просить суд: визнати бездіяльність військова частина польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) протиправною; зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 грошову винагороду за жовтень 2016 року, компенсацію за невикористані 17 днів основної щорічної відпустки за 2015 рік, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був мобілізований на військову службу у період з 30.07.2015 року по 09.11.2016 року. Після того, як його демобілізували, військова частина польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 53омбр повністю з ним не розрахувалась за жовтень 2016 року, а також позивачу не надана компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2015 рік та не надана матеріальна компенсація на вирішення соціально- побутових питань за 2016 рік.

На підставі чого вважає бездіяльність даної військової частини протиправною, тобто такою що порушує його права. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи з не прибули. Від представника позивача через канцелярію суду 22.08.2017 року надане клопотання про залучення додаткових доказів по справі, на обґрунтування вимог заявленого позову.

Відповідач своїми правами, передбаченими ст. ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства, не скористався, заперечень на позов не надав, свого представника у судове засідання не направив.

Враховуючи положення ст. ст. 122, 128 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу без участі представників сторін у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі документів.

Відповідно до положень ч.1 статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , був мобілізований на військову службу у період з 30.07.2015 року по 09.11.2016 року.

Наказом Міністерства оборони України від 09.11.2016р. № 322 позивача було демобілізовано з військової служби (а.с.46).

Судом, відповідно до копії військового квитка, встановлено, що позивач має за вислугою років - 19 повних років (а.с. 8-13).

Позивач зазначає, що він не отримував грошову допомогу для вирішення соціально- побутових питань за 2016 рік, грошову винагороду за проходження служби у зоні АТО за жовтень 2016 року, а також не отримав компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2015 рік.

Зазначені факти випливають із наданої позивачу відповіді МОУ від 28.02.2017 року №116/14/2/619 (а.с. 14), з якої вбачається, що ОСОБА_1 , не отримував грошову допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2016 рік, грошову винагороду за проходження служби у зоні АТО за жовтень 2016 року

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 звертався зі скаргами до військової прокуратури та на гарячу лінію Урядовий кантатний центр на бездіяльність командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), але порушені права не були відновлені.

Також у зв`язку з тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався тільки після отримання відповіді із МОУ у лютому 2017 року, а реалізувати свої права на судових захист не міг самостійно і грошових коштів для залучення платного адвоката не мав, він звернувся до Першого місцевого центру з надання правової допомоги для надання йому правової допомоги у цьому питанні. 02 березня 2017 року йому було призначено адвоката для складання позову та подання його до суду.

Вважаючи такі дії відповідача необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто встановлення позивачу інвалідності).

Приписами ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно з пунктами 4 та 5 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби законодавець покладає як на Міноборони, інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, так і на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади чи ні.

У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов`язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (частина шоста статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом (частина перша статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі Порядок №975).

За визначенням п. 12, 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 16 Порядку №975).

Особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби (пункт 17 Порядку №975).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», зі змінами, внесеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161, встановлено для військовослужбовців Збройних Сил України щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову нагороду, постійний характер якої юридично закріплено постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889».

Відповідно до зазначених нормативних актів, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 постанови КМ України № 889, та військовослужбовців строкової військової служби) встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода: з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

З наданої відповіді МОУ від 28.02.2017 року № 116/14/2/619 вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 09.11.2016 № 322 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби. При звільненні позивачу відповідно вимог керівних документів, було нараховано: грошове забезпечення за 9 днів листопада 2016 року в сумі 3157,15 грн.; одноразова грошова допомога при звільненні - 4006,53 грн.; компенсація за 7 днів невикористаної відпустки на 2016 рік - 1534,72 грн..

Зазначені кошти були перераховані на Ваш особистий картковий рахунок позивача 12 грудня 2016 року.

Також з наданої відповіді вбачається, що грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік ОСОБА_1 отримав в липні 2016 року в сумі 6393,14 грн.

Крім того, зазначеним листом повідомлено, що винагороду за безпосередню участь в АТО за жовтень 2016 року він не отримував у зв`язку з тим, що в наказі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 01.11.2016 № 314 на виплату винагороди за безпосередню участь в АТО особовому складу військової частини його прізвище було відсутнє. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік наказом командира не оголошувалася.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 № 1644 «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних» наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 затверджено Інструкцію про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам (зареєстровано в Міністерстві юстиції 26.03.2007 за № 269/13536) (далі по тексту Інструкція).

Відповідно до п. 15 цієї Інструкції заохочення виплачується за місцем проходження служби в військовому резерві.

Приписами пункту 17 зазначеної Інструкції передбачено, що виплата заохочення резервістам провадиться на підставі наказу командира військової частини, начальника військового навчального закладу, керівника установи або організації Збройних Сил України, де проходять службу резервісти.

Безпосередньо у листі від 28.02.2017 року № 116/14/2/619 в якості причини для відмови у сплаті грошової допомоги зроблено посилання на відсутність в наказі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 01.11.2016 № 314 на виплату винагороди за безпосередню участь в АТО особовому складу військової частини прізвища позивача, а також зазначено, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік наказом командира не оголошувалася.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі/районах їх проведення, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України на території Луганської та Донецької областе за періоди з 22.09.2015 р. по 10.12.2015 р., та з 03.05.2016р. по 30.09.2016р. (довідка № 274 від 30.09.2016р.) (а.с. 15).

Відповідно до п. 18 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, командир (начальник) має право позбавляти резервістів одноразового грошового заохочення повністю або частково тільки за: уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів щодо збереження державної таємниці; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб; порушення статутних правил несення вартової (вахтової), внутрішньої служб, патрулювання, що не спричинило тяжких наслідків; порушення статутних правил взаємовідносин між резервістами (військовослужбовцями), що не містять у собі складу злочину; недбале ставлення до служби в резерві, якщо це не містить у собі складу злочину; невихід резервіста на заняття (збори), а також самовільне залишення місця проведення занять (зборів) без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня; невиконання програми підготовки.

У таких випадках у наказі про виплату резервістам заохочення зазначається причина зменшення розміру заохочення або його повного позбавлення.

Приписами п. 19 цієї Інструкції передбачено, що одноразове грошове заохочення не виплачується резервістам: які звільняються зі служби у військовому резерві за службовою невідповідністю та у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи права займати певні посади; у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини резервістів під час виконання ними службових обов`язків, чи вчинення злочинів; у зв`язку із систематичним невиконанням резервістом умов контракту.

Доказів на підтвердження обставин стосовно того, що позивачем були допущені випадки, які зазначені у вищенаведених пунктах 18 та 19 Інструкції відповідачем не надано.

Отже, відповідач неправомірно не вніс ОСОБА_1 у наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 01.11.2016 № 314 на виплату винагороди за безпосередню участь в АТО.

Таким чином відмова Відповідача в призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною та не обґрунтованою, оскільки жодне посилання в ній не підтверджене нормативно.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача надати компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 17 днів 2015 року, суд зазначає наступне.

Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них

Так, згідно до приписів ч.1 та ч. 2 зазначеної статті, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч.1 ).

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано (ч. 2).

Між тим, суд зазначає, що позивачем докази на підтвердження того, що йому не надавалась компенсація за невикористану щорічну відпустку за 17 днів 2015 року не надані. Також не надані докази, що зазначену відпустку він не отримував. З наданої відповіді МОУ від 28.02.2017 року № 116/14/2/619 ці обставини також не вбачаються.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) розглянути питання щодо прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 грошової винагороди за жовтень 2016 року, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також з огляду на положення ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в частині не виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за жовтень 2016 року, та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2016 рік.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) розглянути питання щодо прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 грошової винагороди за жовтень 2016 року, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шляхова О.М.