Справа № 808/762/17
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року , о 18:05 годині,Справа № 808/762/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого - судді Матяш О.В., суддів Садового І.В., Стрельнікової Н.В., за участю секретаря Новікової Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Державна фіскальна служба України, про визнання протиправним та скасування наказу №363 від 14.03.2017,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (надалі Мінекономрозвитку) №363 від 14.03.2017 до ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» застосовано спеціальну санкцію індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. Позивач не погоджується з цим наказом, оскільки він не вчиняв порушення Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті», а тому застосування до нього спеціальної санкції індивідуального режиму ліцензування - є протиправним. Станом на 14.03.2017 він не лише звернувся до суду із позовом до боржника-нерезидента, а й отримав позитивне рішення з цього приводу.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Мінекономрозвитку №363 від 14.03.2017 в частині застосування до ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» спеціальної санкції індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити, виходячи із викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача зазначає, що підставою для застосування до позивача санкції є подання ДФС України від 08.02.2017 №1841/5/99-99-14-06-16, яке за формою та змістом відповідало частині третій статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», у звязку з чим у відповідача не було передбачених законодавством підстав для незастосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. Представник відповідача наголошує, що Мінекономрозвитку не має повноважень перевіряти зазначені у поданні порушення. Приписи статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» регулюють питання щодо зупинення нарахування пені за строк прострочення розрахунків, проте не розповсюджуються на правовідносини щодо застосування спеціальних санкцій Мінекономрозвитку. Окрім того, представник відповідача зазначає, що за приписами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зовнішньоекономічна операція повинна бути завершена у строк, що не перевищує визначений ст. 1 цього Закону чи Національним банком України. При цьому як дана стаття, так і будь-яка інша норма чинного законодавства не містить винятків чи обмежень щодо причин невиконання зовнішньоекономічних операцій за контрактом. Тобто, Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено обовязок резидента повернути грошові кошти на територію України. Для взяття Державою під контроль зовнішньоекономічної діяльності позивача достатньо самого факту незавершення у встановлений строк зовнішньоекономічної операції, зокрема, ненадходження товару або грошових коштів на митну територію України. Чинним законодавством застосування спеціальної санкції не ставиться в залежність від причин невиконання зовнішньоекономічного контракту. Вчинення позивачем заходів, які спрямовані на приведення своєї діяльності у відповідність до вимог чинного законодавства (у даному випадку такими заходами є звернення до арбітражу), наділяє позивача лише правом виходити з клопотанням до Мінекономрозвитку про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії застосованої до нього санкції. Інших правових наслідків звернення до арбітражу ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» не передбачає. Просить відмовити в позові.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - ДФС України, в судовому засіданні позов не визнає, зазначивши в запереченнях, що в ході документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» було встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зокрема в частині неотримання валютної виручки в законодавчо встановлений строк по зовнішньоекономічним операціям з підприємствами-нерезидентами. З урахуванням приписів ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», за наслідками перевірки пеня позивачу не нараховувалася. Позивачм ані до ДФС, ані до суду не надав належних доказів усунення порушень або неможливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості нерезидента. Просить відмовити в позові.

Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що листом №1841/5/99-99-14-06-16 від 08.02.2017 ДФС України, відповідно до спільної постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 26.12.1995 №1044 «Про заходи щодо забезпечення контролю за зовнішньоекономічною діяльністю та валютного контролю», запропонувало Мінекономрозвитку застосувати спеціальні санкції, згідно зі статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ, до 91 українського субєкта господарської діяльності, у яких за результатами проведених перевірок встановлено наявність простроченої дебіторської заборгованості за здійсненими зовнішньоекономічними операціями, та 101 іноземного субєкта господарської діяльності.

Подання ДФС України №1841/5/99-99-14-06-16 від 08.02.2017 містило таку інформацію: назву і реквізити субєкта зовнішньоекономічної діяльності України ТОВ «Технохімреагент», що знаходиться за адресою: 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29а; відомості про зміст правопорушення 00010, який позначає порушення вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (згідно з листом ДПА від 16.07.2007 №8747/5/22-6016 щодо тлумачення кодів порушень, які використовуються ДПА при наданні пропозицій на застосування спеціальних санкцій до субєкта зовнішньоекономічної діяльності); вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності; назви і реквізити контрагентів ООО «Агбор производственная площадка» (Російська Федерація), 117342, г. Москва, РФ, ул. Веденського, 23/А, стр. 3 та ООО «ТехноХимРеагент Бел» (Білорусь), 230005, г. Гродно, Білорусь, ул. Дзержинская, 116а; інші дані - такі як: код валюти 978 та 840 відповідно, що, згідно з Класифікатором іноземних валют, затвердженим постановою Правління Національного банку України №34 від 04.02.1998, позначають євро та дол. США -відповідно; суму заборгованості 48,7 тисяч та 50,5 тисяч грошових одиниць - відповідно.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та на підставі подання ДФС України №1841/5/99-99-14-06-16 від 08.02.2017, Мінекономрозвитком було видано наказ №363 від 14.03.2017, пунктом 1 якого за порушення повязаних із Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» законів України, що встановлюють порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме: статей 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до субєктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу.

В пункті 2 вказаного наказу зазначено, що розгляд зовнішньоекономічних контрактів і видачу ліцензій на проведення зовнішньоекономічних операцій субєктами зовнішньоекономічної діяльності, зазначеними в додатку до цього наказу, здійснювати відповідно до Положення про порядок видачі разових (індивідуальних) ліцензій, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 №47.

ТОВ «Технохімреагент» значиться в додатку до наказу Мінекономрозвитку №363 від 14.03.2017 під номером 12.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв'язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг здійснюється Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» №959-XII від 16.04.1991 (надалі Закон №959-XII). За визначенням статті 1 цього Закону, зовнішньоекономічна діяльність - це діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб'єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.

Експорт (імпорт) капіталу - вивезення за межі України (ввезення з-за меж України ) капіталу у будь-якій формі (валютних коштів, продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших немайнових прав) з метою одержання прибутків від виробничої та інших форм господарської діяльності.

Імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Ліцензія спеціальна - належним чином оформлене право на імпорт в Україну протягом установленого строку певного товару (товарів), який є об'єктом спеціального розслідування та/або спеціальних заходів.

Ліцензія відкрита (індивідуальна) - дозвіл на експорт (імпорт) товару протягом певного періоду часу (але не менше одного місяця) з визначенням його загального обсягу.

Ліцензія генеральна - відкритий дозвіл на експортні (імпортні) операції по певному товару (товарах) та/або з певною країною (групою країн) протягом періоду дії режиму ліцензування по цьому товару (товарах).

Ліцензія експортна (імпортна) - належним чином оформлене право на експорт (імпорт) протягом встановленого строку певних товарів або валютних коштів з метою інвестицій та кредитування.

Ліцензія разова (індивідуальна) - разовий дозвіл, що має іменний характер і видається для здійснення кожної окремої операції конкретним суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності на період не менший, ніж той, що є необхідним для здійснення експортної (імпортної) операції.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України №959-ХІІ, всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають рівне право здійснювати будь-які її види, прямо не заборонені законами України, незалежно від форм власності та інших ознак. Відповідно до ч.ч. 1 -5 ст. 16 цього Закону, ліцензування зовнішньоекономічних операцій визначається як комплекс адміністративних дій органу виконавчої влади з питань економічної політики з надання дозволу на здійснення суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності експорту (імпорту) товарів. Ліцензування експорту (імпорту) товарів здійснюється у формі автоматичного або неавтоматичного ліцензування. Автоматичне ліцензування визначається як комплекс адміністративних дій органу виконавчої влади з питань економічної політики з надання суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності дозволу на здійснення протягом визначеного періоду експорту (імпорту) товарів, щодо яких не встановлюються квоти (кількісні або інші обмеження). Автоматичне ліцензування експорту (імпорту) як адміністративна процедура з оформлення та видачі ліцензії не справляє обмежувального впливу на товари, експорт (імпорт) яких підлягає ліцензуванню. Автоматичне ліцензування імпорту має бути скасовано в разі припинення обставин, що були підставою для його запровадження, а також у разі існування інших процедур, за допомогою яких можна розв'язати завдання, для вирішення яких запроваджується автоматичне ліцензування.

Неавтоматичне ліцензування визначається як комплекс адміністративних дій органу виконавчої влади з питань економічної політики з надання суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності дозволу на здійснення протягом визначеного періоду експорту (імпорту) товарів, щодо яких встановлюються певні квоти (кількісні або інші обмеження). Неавтоматичне ліцензування експорту (імпорту) як адміністративна процедура з оформлення та видачі ліцензії використовується в разі встановлення квот (кількісних або інших обмежень) на експорт (імпорт) товарів.

За приписами ч. 13 ст. 16 Закону №959-ХІІ, у разі порушення суб'єктом зов-нішньоекономічної діяльності порядку здійснення такої діяльності, встановленого цим Законом або іншими законами України, до нього може бути застосовано індивідуальний режим ліцензування відповідно до статті 37 цього Закону. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами) (ч. 1 ст. 35 Закону №959-ХІІ). Перелік спеціальних санкцій за порушення цього або пов'язаних з ним законів України наведено в статті 37 Закону №959-ХІІ.

Так, за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб'єктами господарської діяльності своїх обов'язків згідно з цим або пов'язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів... . Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства (ч. 2 ст. 37 Закону).

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та рек-візити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію (ч. 3 ст. 37 Закону). Згідно з ч. 5 ст. 37, індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Згідно з ч. 10 ст. 37, якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення). Відповідно до ч. 12 ст. 37, у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб'єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Клопотання повинно містити такі документи:

лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України;

оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України (ч. 13 ст. 37 Закону №959-ХІІ).

Порядок застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) Міністерством економічного розвитку і торгівлі України спеціальних санкцій (далі - санкції), передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», до українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності) визначає Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затверджене наказом Міністерства економіки України №52 від 17.04.2000 (надалі Положення №52). За визначенням п. 1.1 розділу 1 цього Положення, спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб ... .

Санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов'язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки (п. 1.2 розділу 1 Положення №52).

За приписами п. 2.1 р. 2 Положення №52, індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності передбачає здійснення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України індивідуального ліцензування кожної окремої зовнішньоекономічної операції певного виду зовнішньоекономічної діяльності, що зазначена в статті 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність». З метою контролю за зовнішньоекономічною діяльністю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що допустили порушення у цій сфері, оформляється разова (індивідуальна) ліцензія, яка видається Міністерством економічного розвитку і торгівлі України чи уповноваженими ним органами. Разова (індивідуальна) ліцензія є підставою для здійснення зовнішньоекономічних операцій суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції. Оформляється разова (індивідуальна) ліцензія у порядку, визначеному Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (п. 2.2 р. 2 Положення). Згідно з п. 2.3 р. 2 Положення, індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, і скасовується Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Згідно з абз.абз. 1 - 4 п. 4.2 р. 4 Положення, подання щодо застосування спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - індивідуального режиму ліцензування зовнішньо-економічної діяльності або тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності повинні містити інформацію:

найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання мовою країни їхнього місцезнаходження), найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство;

відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, іншу доцільну інформацію;

У поданні повинна міститись пропозиція щодо виду санкції, яку пропонується застосувати.

Згідно з абз. 1 п. 4.8 р. 4 Положення №52, про застосування санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», видається наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, у якому вказуються норми чинного законодавства, які було порушено, матеріали, на підставі яких видано наказ, реквізити суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовані санкції, та вид санкції, дата, з якої санкція починає діяти. Відповідно до п. 4.13 р. 4 Положення, якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти Міністерству економічного розвитку і торгівлі України матеріали про їх скасування (зміна виду, тимчасове зупинення).

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріали, що підтверджують вжиті ними заходи до приведення зовнішньоекономічної та пов'язаної з нею господарської діяльності у відповідність до норм чинного законодавства, та виходити до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення) дії санкцій (абз. 1 п. 4.14 р.4 Положення №52).

Відповідно до п. 4.15 р. 4 Положення №52, у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного Закону, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміна виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Клопотання повинно містити такі документи:

лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України;

оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України.

Загальний термін розгляду цих клопотань не повинен перевищувати тридцяти календарних днів.

Процедуру підготовки Державною податковою адміністрацією подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій до Міністерства економіки України (далі - Мінекономіки), розгляду цих подань Мінекономіки та передачі ним наказів про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій до Державної податкової адміністрації визначає Порядок взаємодії Міністерства економіки України та Державної податкової адміністрації України з питань застосування спеціальних санкцій, затверджений наказом Міністерства економіки України № 340/672 від 09.11.2006 (надалі Порядок № 340/672). Згідно з п.п. 2.2 - 2.7 останнього, подання про застосування спеціальних санкцій мають містити:

найменування (прізвище, ім'я, по батькові), місцезнаходження (місце проживання), ідентифікаційний код за ЄДРПОУ (ідентифікаційний номер згідно з ДРФО) та банківські реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), найменування та повні реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство;

прізвище, ім'я та по батькові керівника або іншої уповноваженої особи (якщо це передбачено внутрішніми документами підприємства), які підписали договір (контракт), при виконанні якого було здійснене порушення;

відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України та дати виявлення порушення, реквізитів контракту, при виконанні якого було здійснене порушення, або інших обставин здійснення порушення;

вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати;

іншу доцільну інформацію.

Вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, визначається Державною податковою адміністрацією в залежності від змісту правопорушення згідно з вимогами статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Офіційне попередження Мінекономіки про можливість застосування спеціальних санкцій пропонується Державною податковою адміністрацією, якщо порушення допущено вперше та/або носить разовий характер або обсяги допущених порушень незначні та суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або іноземним суб'єктом господарської діяльності узято зобов'язання в найкоротший строк ужити практичних заходів, що призведуть до ліквідації порушення або гарантують у подальшому ліквідацію наслідків здійсненого порушення.

У разі, якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності усунуто порушення законодавства України або застосовано практичні заходи, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, або надано достатні докази неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного закону, Державною податковою адміністрацією може готуватися подання про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій.

Додатковими доказами цього можуть бути дії щодо неможливості виконання рішення суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України на території іноземної держави про стягнення з нерезидента заборгованості в зв'язку з:

ліквідацією нерезидента, яка підтверджена копією документа вповноваженого органу країни розташування сторони договору, легалізованою в установленому порядку;

банкрутством нерезидента та/або відсутністю коштів на рахунках або майна та доходів нерезидента, які можуть бути стягнені в установленому законодавством порядку;

неможливістю встановити місцезнаходження нерезидента (розшук), про що свідчить довідка компетентних органів країни нерезидента, засвідчена в установленому порядку;

витратами на виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості нерезидента, у тому числі на оплату юридичних послуг, що значно перевищують саму суму боргу та інші дії, підтверджені документально.

Якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності в період дії спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - усунуто порушення законодавства або вжито практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» або пов'язаних з ним законів України, Державною податковою адміністрацією може готуватися подання про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальної санкції.

У разі виникнення форс-мажорних обставин, подання позову до суду країни розташування контрагента чи Міжнародного комерційного арбітражного суду, Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України про визнання або стягнення з іноземного суб'єкта господарської діяльності боргу, пов'язаного з невиконанням умов зовнішньоекономічного договору (контракту), а також у разі вжиття заходів щодо усунення порушень законодавства Державною податковою адміністрацією може готуватися подання про тимчасове зупинення дії спеціальних санкцій.

Подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій вносяться до Мінекономіки за підписом уповноваженої на це посадової особи Державної податкової адміністрації.

З аналізу зазначених вище норм законодавства слід дійти висновку, що підставою для видання відповідачем наказу про застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності санкцій, передбачених ч.1 ст.37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», є належним чином оформлене подання визначених у ч.2 ст.37 зазначеного закону органів.

Судом досліджено подання ДФС України №1841/5/99-99-14-06-16 від 08.02.2017 та встановлено, що за формою і змістом воно відповідає вимогам ч.3 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та п.4.2. п.4. Положення №52, а тому у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не було передбачених законодавством підстав для незастосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування. Крім того, у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відсутні повноваження щодо проведення перевірки даних, викладених у поданні Міністерства доходів і зборів України.

Як встановлено судом із пояснень представника третьої особи, підставою для внесення ДФС України до Мінекономрозвитку подання №1841/5/99-99-14-06-16 від 08.02.2017 став акт перевірки ТОВ «Технохімреагент» №103/08-01-14-01/34155997 від 07.11.2016 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, яким встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994, а саме:

- по експортному контракту №13100/ЕХ від 29.04.2013, укладеному з нерезидентом ООО «Агбор производственная площадка» (Росія), ТОВ «Технохімреагент» не отримано валютну виручку в сумі 48650,45 євро в законодавчо встановлений строк. ТОВ «Технохімреагент» 17.03.2014 було подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позов про стягнення простроченої заборгованості та неустойки по контракту №13100/ЕХ від 29.04.2013, який 20.05.2016 було задоволено (справа №334/2264/14-ц);

- по експортному контракту №15182/ЕХ від 12.06.2015, укладеному з нерезидентом ООО «ТехноХимРеагент Бел» (Республіка Білорусь), ТОВ «Технохімреагент» не отримано валютну виручку в сумі 50476,5 дол. США в законодавчо встановлений строк. ТОВ «Технохімреагент» подав 17.09.2015 до господарського суду Запорізької області позов про стягнення заборгованості з ООО «ТехноХимРеагент Бел» (Республіка Білорусь) по контракту №15182/ЕХ від 12.06.2015. Ухвалою суду від 22.09.2015 вказаний позов прийнято до розгляду (справа №908/5094/15); 04.03.2016 подано уточнену позовну заяву про стягнення 51390,9 дол. США. Господарський суд 29.03.2016 позов задовольнив.

Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994, виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін і третьої особи судом встановлено, що за результатами перевірки позивача органом доходів і зборів було встановлено наявність простроченої валютної заборгованості, що є підставою для застосування спеціальної санкції індивідуального режиму ліцензування зовнішньо-економічної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). За приписами ч. 3 ст. 4, у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Системним аналізом вищенаведених приписів чинного законодавства суд дійшов висновку, що визначальним фактором для нарахування пені органами доходів і зборів є порушення резидентами передбачених Законом та/або Національним банком України строків при здійсненні експортних операцій. При цьому перебіг зазначених строків зупиняється саме для цілей нарахування пені, яка за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Як встановлено судом з пояснень третьої особи, пеня по вищенаведеним зовнішньоекономічним операціям позивача за результатами перевірки не нараховувалася у звязку із вищенаведеними фактами звернення позивача до суду з метою стягнення вищенаведеної заборгованості по зовнішньоекономічним контрактам.

Суд наголошує, що вищенаведені приписи ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» розповсюджуються на правовідносини з приводу нарахування пені по таким простроченням отримання виручки, проте не охоплюють правовідносини з приводу застосування спеціальних санкцій, передбачених ст. 37 «Про зовнішньоекономічну діяльність», які є самостійним видом адміністративно-господарської відповідальності субєкта господарювання.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що необхідною умовою для застосування такої санкції є факт незавершення у встановлений Законом строк зовнішньоекономічної операції, зокрема ненадходження грошових коштів на митну територію України.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується із твердженнями відповідача, що чинним законодавством не ставиться в залежність від причин невиконання зовнішньоекономічного контракту застосування спеціальної санкції.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надавши правову оцінку фактичним обставинам справи, що знайшли своє відображення в доказах і матеріалах справи, суд дійшов висновку, що, приймаючи спірний наказ про застосування спеціальної санкції, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

В силу приписів ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, позивач зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

З огляду на вищевикладені норми права та фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що в позові належить відмовити.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 Матяш

Суддя І.В. Садовий

Суддя Н.В. Стрельнікова