Справа № 302/708/17
Суддя: Цімбота В. І.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/708/17
П О С Т А Н О В А

І М ' Я М У К Р А Ї Н И

04.09.2017 р.

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі судді Цімбота В.І.

при секретарі Царь О.В.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій управління ПФУ в Міжгірському районі щодо відмови у поновленні виплати пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, -

В С Т А Н О В И В :

18.08.2017 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій управління ПФУ в Міжгірському районі щодо відмови у поновленні виплати пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання та зобов'язання відповідача з 18.02.2017 року поновити виплату пенсії.

Позивачка заявлені вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 19.02.2010 року перебуває на обліку в УПФУ в Міжгірському районі Закарпатської області та отримувала пенсію як інвалід третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ їй з 01.04.2015 року була припинена виплата пенсії по інвалідності так як вона працювала та продовжує працювати на посаді секретаря судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

В серпні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із усними заявами про поновлення виплати йому пенсії. Згідно відповіді відповідача від 17.08.2016 року № 2252/09 йому було відмовлено в поновленні виплати пенсії на підставі Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними і такими, що порушують його конституційні права.

Позивачrf ОСОБА_1 на розгляд справи не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити.

Відповідач на розгляд справи не з'явився, подав суду письмове заперечення на позов, заявлені вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів 1 та 2 групи, інвалідів війни 2 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Суд, вивчивши зміст позовної заяви, заперечення Міжгірського об'єднаного УПФ України Закарпатської області, дослідивши докази додані до неї на ствердження позовних вимог, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Позивачка працює на посаді секретаря судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області. З 24.11.2009 року перебував на обліку в Міжгірському об'єднаному УПФУ Закарпатської області і отримував пенсію як інвалід 3-ї групи загального захворювання.

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії /щомісячного довічного грошового утримання/ у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим у квітні 2015 року виплата пенсії позивачу була припинена.

15 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою заявою про поновлення їй виплати пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання, однак така отримала лист № 25-к від 17.08.2016 року в якому відповідач повідомив, оскільки вона не відноситься до категорії осіб, на яких поширюється порядок виплати пенсій, передбачений чинним законодавством України, тому з 01.04.2015 року виплату пенсії припинено.

Частиною 2 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивачка, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Крім цього, суд зазначає, що в тексті вказаного Закону чітко визначено «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України».

При цьому, право на пенсію у позивачки виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

Посилання відповідача на ст.47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Як вбачається із ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, ст.4 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Тому суд вважає, що позивачка має право на поновлення виплати пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання. В матеріалах адміністративної справи міститься лист, в якому відповідач відмовив ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії, у такий спосіб порушив право позивачки.

Для відновлення порушеного права суд вважає необхідним визнати неправомірним припинення виплати пенсії ОСОБА_1 інваліду 3 групи із загального захворювання, та зобов'язати Міжгірське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити виплату пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України з бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.161-163, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати неправомірними дії Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії як інваліду третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2017 року.

Зобов'язати Міжгірське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії як інваліду третьої групи загального захворювання з 18.02.2017 р.

Допустити негайне виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з бюджетних асигнувань Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 копійок.

Копію постанови надіслати сторонам по справі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили згідно з ст.254 КАС України.

Суддя В. І. Цімбота