Справа № 398/1084/17 (2-а/398/120/17)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2017 рокусправа № 398/1084/17 (2-а/398/120/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2017 р.

у справі № 398/1084/17 (2-а/398/120/17)

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправною бездіяльність зобов'язання призначити пенсію за вислугою років,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною відмови в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язати призначити пенсію за вислугою років з 06 березня 2017 року та проводити її виплату у розмірі, виходячи з вислуги років 26 років 06 місяців 07 днів.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі,

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що позивач з 26.03.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ОСОБА_3 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області від 25 березня 2016 року №51/ОС позивача звільнено зі служби на підставі до ст. 77 п. 2 (через хворобу) ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» з 25 березня 2016 року.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить - 20 років 11 місяців 13 днів, у пільговому обчислені - 26 років 06 місяців 07 днів.

06 березня 2017 кору позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14.03.2017 року № 1446/03-17 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку з відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років, яка має дорівнювати 22 календарних роки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом «б» статті 1-2 цього ОСОБА_3 передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього ОСОБА_3 мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» статті 12 ОСОБА_3 № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього ОСОБА_3 (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього ОСОБА_3), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього ОСОБА_3.

Відповідно до наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області від 25 березня 2016 року №51/ОС позивача звільнено зі служби на підставі до ст. 77 п. 2 (через хворобу) ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» з 25 березня 2016 року.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить - 20 років 11 місяців 13 днів, у пільговому обчислені - 26 років 06 місяців 07 днів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (25.03.2016 року) у календарному обчисленні становить 20 років 11 місяців 13 днів, що не є достатнім періодом для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у відповідності до ОСОБА_3 № 2262-ХІІ.

Доводи апелянта з приводу того, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 26 років 06 місяці 7 днів є безпідставними, оскільки, згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам п. «а» ст. 12 ОСОБА_3 № 2262-ХІІ, а відтак, застосуванню підлягає саме Закон № 2262-ХІІ, оскільки, у відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України, має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, діяло в межах повноважень та відповідно до законів України.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу ОСОБА_3 № 2262 визначає, як обов'язкову вимогу, наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Загалом, аналізуючи положення ОСОБА_3 № 2262, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному ОСОБА_3 розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні ОСОБА_3 не передбачено.

Оскільки, позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі не має, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права на призначення пенсії за вислугу років позивач не набув.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2017 р. у справі № 398/1084/17 (2-а/398/120/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва