Справа № 816/386/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/386/17

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Канигіна Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Миргородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
третя особа: про Вовнянська сільська рада Миргородського району Полтавської області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

07.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миргородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2014 №7046-15, від 30.06.2015 №24859-15, від 30.06.2016 №169-1705.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач прийняв протиправно, оскільки ОСОБА_1 не є власником та/або користувачем спірної земельної ділянки, за яку йому нараховано податкове зобов'язання, а тому обов'язок сплачувати земельний податок у нього відсутній.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. У письмових запереченнях зазначив, що до податкового органу надійшла інформація Вовнянської сільської ради про те, що ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки площею 0,0352 га, що знаходиться на території Вовнянської сільської ради. Відповідач зауважив, що Миргородською ОДПІ відповідно до вимог пункту 288.1 статті 288, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нараховано податкове зобов'язання з орендної плати позивачу за 2014 рік у розмірі 2704,67 грн, за 2015 рік 3378,13 грн, за 2016 рік 5034,72 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 залучено до участі у справі № 816/386/17 у якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача: Вовнянську сільську раду Миргородського району Полтавської області.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлової будівлі, заготларька, розташованого в с. Вовнянка, Миргородського району, Полтавської області, по вул. Миру, буд. 6-А на земельній ділянці Вовнянської сільської ради та складається в цілому з будівлі заготларька загальною площею 181,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 19.06.2009, витягом з Державного реєстру правочинів від 19.06.2009 № 7413388, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2009 № 23104388 /а. с. 9-11/.

Судом встановлено, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 , пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (далі ПК) відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

від 30.06.2014 № 7046-15, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із орендної плати з фізичних осіб у сумі 2704,67 грн;

від 30.06.2015 № 24859-15, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із орендної плати з фізичних осіб у сумі 3378,13 грн;

від 30.06.2016 № 169-1705, яким позивачу визначено грошове зобов'язання із орендної плати з фізичних осіб у сумі 5034,72 грн /а. с. 13-15/.

Не погоджуючись із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить із такого.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин до 01.01.2015) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК (у редакції, чинній з 01.01.2015) плата за землю обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Відповідно до вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (далі ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Згідно із зазначеними нормами до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПК при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності позивача на вищевказане нерухоме майно).

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (пункт 287.7 статті 287 ПК).

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Сторонами не заперечується, що позивач є власником нежитлової будівлі, за земельну ділянку під якою податковий орган спірними рішеннями нарахував орендну плату. При цьому в силу вимог статей 182, 334 ЦК та положень Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Позивач неодноразово зазначав, що не оформлював право оренди на земельну ділянку під нежитловою будівлею, яка належить йому на праві власності.

Водночас суд звертає увагу, що 02.09.2009 між позивачем та Вовнянською сільською радою укладено договір оренди землі, а саме: земельної ділянки площею 0,04 га (під нежитловою будівлею) /а.с. 72-74/. Відповідно до пункту 4 цього договору земельна ділянка передається в оренду разом з господарськими будівлями. Згідно з пунктом 16 цього договору цільове призначення земельної ділянки для комерційного призначення (на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі).

Позивач пояснив, що вказаний договір укладався на один рік і позивач у силу юридичної необізнаності не звернув уваги на приписку щодо цільового призначення земельної ділянки для комерційного використання. Позивач зауважив, що спробував розробити технічну документацію на земельну ділянку, на якій розташована належна йому на праві власності нежитлова споруда, але розробку не завершив /а.с. 84-85/.

Натомість, суд зазначає, що рішенням Вовнянської сільської ради п'ятнадцятої сесії шостого скликання від 25.05.2012 затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на користування земельною ділянкою на умовах оренди загальною площею 0,0352 га (комерційного призначення) та вирішено надати в користування на умовах оренди строком на 35 років /а.с. 75-76, 80/.

При цьому, позивачем не надано доказів невикористання земельної ділянки, прилеглої до належної йому на праві власності нежитлової будівлі.

З огляду на встановлені обставини справи, обов'язок зі сплати плати за землю виник у ОСОБА_1 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 у справі № 826/12388/13-а (реєстраційний номер рішення в ЄДР судових рішень 46872174).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС Україні кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б підтверджували протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень позивачем суду не надано, натомість, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 30.06.2014 № 7046-15, від 30.06.2015 № 24859-15, від 30.06.2016 № 169-1705.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа: Вовнянська сільська рада Миргородського району Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна