Справа № 806/292/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"28" серпня 2017 р. Справа № 806/292/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" квітня 2017 р. у справі за позовом Приватно ремонтно-будівельної фірми "Комунальник" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року приватна ремонтно-будівельна фірма "Комунальник" звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.01.2017 року: - №, № , № , № та № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі: 75000 грн., в т.ч. 50000 грн. - основний платіж, 25000 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.01.2017 року №, № , № , № .

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області № від 17.01.2017 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі: 75000 грн., в т.ч. 50000 грн. - основний платіж, 25000 грн. штрафні ( фінансові ) санкції.

Стягнуто на користь Приватної ремонтно-будівельної фірми "Комунальник" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області 10047,52 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд дійшов помилкового та юридично необґрунтованого висновку стосовно неправомірності прийнятих контролюючим органом оспорюваних рішень.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 05.12.2016 року по 23.12.2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Житомирській області було здійснено планову виїзну документальну перевірку Приватної ремонтно-будівельної фірми "Комунальник" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2016 № 87/06-30-14-01/20425612 (т.1 а.с. 47-79). Яким зафіксовано порушення:

- п.1,11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87, що призвело до заниження податку на прибуток в 2015 році в сумі 45000 грн.;

- п.185.1 ст.185, п. 187.7 ст.187, п.198.1, п.198.2, п. 198.3. п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року в сумі 50000 грн.;

- пп. 14.1.47, пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, п. "е" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.164.5 ст. 164, п. 167.1 ст.167, пп.168.1.4 п. 168.1 ст.168 ПК України внаслідок неоподаткування податком на доходи фізичних осіб нерухомого майна, а саме (квартири) в сумі 112313,26 грн.;

- пп. 14.1.47, пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп. "е" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164 ПК України, п. 167.1 ст.167, пп.168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України та пп.1.3, пп.1.4, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України визначено суму податкових зобов'язань з військового збору згідно договору дарування квартири в сумі 7956 грн.;

- пп. 164.1.2 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп. 168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п. "а" п. 176.2 ст.176 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичні осіб в сумі 369,56 грн.;

- пп.1.3, пп.1.4 пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п."а" п.176.2 ст.176 ПК України, допущено несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору, утриманого із доходу найманих працівників у періоді з 03.08.2014 року по 30.09.2016 року:

- пп.164.1.2 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.168.1.2, п. 168.1 ст. 168 , "а" п.176.2 ст.176 ПК України, визначено суму податкових зобов'язань з військового збору в сумі 31,51 грн.;

- пп.2.11. 3.1, 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валют Україні" щодо проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2361,10 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, Головним управлінням ДФС у Житомирській області прийнято оспорюванні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 45 000 грн. (т. 1 а.с.44);

- податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 319353, у тому числі: 212902 грн. - за основним платежем та 106451 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (оскаржується в частині нарахування податку в сумі 75000, в тому числі основний платіж - 50000 грн., штрафна санкція - 25000 грн.) (т. 1 а.с.43);

- податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № , яким нараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 243167,36 грн., в тому числі основний платіж - 112682,80 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 101473,16 грн., пеня - 29011,40 грн. (т. 1 а.с.42);

- податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № про збільшення суми військового збору на загальну суму 16343,46 грн., в тому числі основний платіж - 7987,52 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 6312,98 грн., пеня - 2042,96 грн. (т.1 а.с. 41);

- податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № за платежем штрафні (фінансові) санкції в сумі 2361,10 грн. за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі (т.1 а.с.45);

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приймаючи податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017 року № та № контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що ПРБФ "Комунальник" в 2015 році придбало у ТОВ "НПЛ КОМ" послуги з виконання будівельно-монтажних робіт: капітального ремонту будівлі (енергоефективна термосанація) дошкільного навчального закладу № 26 за адресою: м.Житомир, вул.Крошенська 34, на загальну суму 300000 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 50000 грн. ТОВ "НПЛ КОМ" відноситься до "ризикових" суб'єктів господарювання в силу відкритих кримінальних проваджень № 0000009, № 0000023, № 0000040, № 0001814, згідно яких, службові особи ТОВ "НПЛ КОМ" у період 2014-2016 років здійснювали незаконну діяльність з метою формування фіктивних валових витрат та податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки, тобто надавали послуги по ухиленню від сплати податків.

Також в акті зроблено висновок, що директором ТОВ "НПЛ КОМ" внесено до офіційних документів, наданих ДАБІ України для отримання ліцензії на господарську діяльність з будівництва об'єктів 4 і 5 категорії складності, завідомо неправдивих відомостей щодо складу працівників за професійним та кваліфікаційним рівнем, а також робітників. Вищевказане свідчить про неможливість виконання ТОВ "НПЛ КОМ" будівельних робіт через відсутність у останнього необхідних ресурсів та витрат та реальної мети господарських операцій.

Відтак ПРБФ "Комунальник" незаконно сформувало податковий кредит в сумі 50000 грн. та завищило собівартість придбаних та реалізованих послуг на суму 250000 грн. за 2015 рік.

Отже, фактично висновки податкового органу ґрунтуються на відсутності факту придбання послуг внаслідок нереальності проведеної операції з ТОВ "НПЛ КОМ".

Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи відповідача є безпідставні, з огляду на наступне.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пп.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 ПК України, платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 201.10 ст. 201 ПК України передбачає, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що необхідною умовою для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов'язань, є, зокрема, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків. При цьому наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Для цілей оподаткування податком на прибуток, до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (пп.138.1.1 ПКУ).

Пунктами 5-7,11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 встановлено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

У відповідності до частини 1 і 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (абз. 11 ст. 1 Закону).

Таким чином, визначальним фактором для формування податкового кредиту з ПДВ є зв'язок придбаних товарів (робіт, послуг) із господарською діяльністю платника податків та наявність підтверджуючих первинних документів, що відображають реальність таких господарських операцій.

У свою чергу, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, реальність проведених операцій позивача з ТОВ "НПЛ КОМ" за 2015 рік підтверджується наступними документами.

Згідно контракту № 4/13 від 25.09.2014 року (т.1 а.с.80-92), договору підряду від 26.08.2015 року № 47 (т.1 а.с.80) та додаткової угоди до нього від 27.08.2015 року № 1 (т.1 а.с.93), Управління капітального будівництва Житомирської міської ради (Замовник) замовило роботи у ПРБФ "Комунальник" (Підрядник) з капітального ремонту будівлі (енергоефективна термосанація) дошкільного навчального закладу № 26 за адресою вул.Крошенська 34, м.Житомир на суму 7150565,59 грн.

Відповідно до п.1.4 контрактних даних ремонт включає в себе роботи по теплоізоляції стін, даху, фундаменту, заміні вікон та вхідних дверей на енергоефективні з датою їх закінчення 31.12.2015 року (т.1 а.с.90-92).

Згідно з п. 7.1 Контракту № 4/13 від 25.09.2014 року, Підрядник може заключати договори о субпідрядах з погодженням із замовником, субпідряди не змінюють зобов'язань підрядника (т.1 а.с.82).

Додатковою угодою № 4 від 30.12.2015 року до договору від 26.08.2015 року № 47, термін виконання будівельних робіт було продовжено до 31.12.2016 року та перенесено частину невиконаних в 2015 році зобов'язань в сумі 14221595,85 грн., профінансовано робіт в 2015 році по об'єкту ДНЗ № 26 на суму 4736876,64 грн. (т.1 а.с.96).

Судом першої інстанції встановлено, що з метою виконання договору підряду від 26.08.2015 року № 47, 27.11.2015 року Приватною ремонтно-будівельною фірмою "Комунальник" (Генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПЛ КОМ" (Субпідрядник) укладено договір будівельного підряду № 27/9/2015 (т.1 а.с. 108-109), за умовами якого Субпідрядник зобов'язується на свій ризик власними та/або залученими силами і засобами виконати роботи з "Капітального ремонту будівлі (енергоефективна термосанація) дошкільного навчального закладу № 26 за адресою м.Житомир, вул.Крошенська 34"; склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Субпідряднику, визначаються проектно - кошторисною документацією.

Відповідно до пп.2.1 п.2 цього договору, Субпідрядник повинен виконати передбачені цим договором роботи, якість яких відповідає умовам проектної документації, будівельним нормам і правилам, гарантує якість закінчених робіт і змонтованих конструкцій, досягнення показників, визначених у проектній документації.

Вартість робіт визначається кошторисом і становить 1230105,92 грн., у т.ч. ПДВ 205017,65 грн. (п.3 договору).

Розрахунки проводяться шляхом пред'явлення у роздрукованому вигляді Субпідрядником та підписання і оплати, впродовж 10 банківських днів від дня отримання Генпідрядником акта виконаних робіт. Генпідрядником проводиться авансування робіт у розмірі 300000 грн. з ПДВ, за отриманий аванс субпідрядник звітується протягом 90 днів з дня його отримання (п. 4 договору № 27/9/2015).

Згідно з п. 5.1 згаданого договору, Субпідрядник зобов'язується розпочати виконання робіт на протязі 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання даного договору та завершити їх виконання до 25 грудня 2015 року. Субпідрядник може забезпечити дострокове завершення виконання робіт і здачу їх Генпідряднику.

Приписами пп. 6.1.2 п.6.1 договору, Генпідрядник зобов'язаний приймати виконані роботи згідно з актом (форма № КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма № КБ-3) впродовж 3 днів з дня їх передання Субпідрядником.

У відповідності до пп. 6.4.3 п. 6.4 договору від 27.11.15, Субпідрядник може залучати для виконання спеціальних робіт субпідрядні організації і забезпечує координацію їхньої діяльності на майданчику. Субпідрядні договори не змінюють зобов'язань Субпідрядника перед Генпідрядником. Приймання на оплату робіт, виконаних субпідрядниками, здійснює Субпідрядник. Субпідрядник співпрацює з іншими Субпідрядниками, державними органами, комунальними підприємствами і Генпідрядником, та використовує майданчик разом з ними.

У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності ТОВ "НПЛ КОМ" за КВЕД -2010 є: будівництво житлових і нежитлових будівель (а.с. 177).

15.09.2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано ТОВ "НПЛ КОМ" ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорії складності, строком з 25.08.2015 року по 25.08.2018 року (а.с.174).

На виконання п.4 договору від 27.11.2015 року № 27/9/2015 позивачем в цей же день проавансовано ТОВ "НПЛ КОМ" на суму 300000 грн. у безготівковій формі, що підтверджено копією платіжного доручення № 9065 (т. 1 а.с.110).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що впродовж грудня 2015 року ТОВ "НПЛ КОМ" на вказану суму авансу виконало на замовлення позивача будівельні роботи по об'єкту "Капітальний ремонт будівлі (енергоефективна термосанація) дошкільного навчального закладу № 26 за адресою: м.Житомир, вул.Крошенська 34", зокрема: демонтажні роботи, утеплення поверхонь стін фасаду.

На підтвердження фактичного виконання цього договору ТОВ "НПЛ КОМ" складено акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2015 року (т. 1 а.с. 111-113); довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 (т. 1 а.с. 111). Акт та довідка підписані Генпідрядником і Субпідрядником та скріплені печатками сторін.

Окрім цього, за результатами господарських операцій ТОВ "НПЛ КОМ" видано на користь ПРБФ "Комунальник" податкову накладну 08.12.2015 року за № , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних № 363 від 27.11.2015 на загальну суму 300000 грн., в т.ч. ПДВ - 50000 грн. (т.1 а.с. 116,117).

Судом встановлено, що на час здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ "НПЛ КОМ", останній був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і платник податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

Отже, податкова накладна сформована ТОВ "НПЛ КОМ" відповідно до статті 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 р. за N 1235/26012 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), містить усі обов'язкові реквізити.

В свою чергу отримані послуги по проведенню будівельних робіт були використані позивачем у його господарській діяльності з метою виконання договору від 26.08.2015 № 47.

Також факт отримання та оплату послуг підтверджується складеними ПРБФ "Комунальник" актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2015 року (локальний кошторис 2-1-1 на демонтажні роботи, локальний кошторис 2-1-2 на утеплення поверхонь стін фасаду) (т. 1 а.с. 100-107); довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, які включають вартість проведених ТОВ "НПЛ КОМ" робіт по капітальному ремонту дошкільного навчального закладу № 26 за адресою: м.Житомир, вул.Крошенська 34 на суму авансу в розмірі 300000 грн. (т. 1 а.с. 99). Акт та довідка підписані Замовником і Підрядником та скрiпленi печатками сторiн.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суд першої інстанції, що укладення позивачем договору будівельного підряду з ТОВ "НПЛ КОМ" було зумовлено господарською діяльністю ПРБФ "Комунальник".

При цьому не встановлено невідповідності даних податкових накладних та первинних документів фактичним обставинам, а тому факт здійснення господарських операцій з ТОВ "НПЛ КОМ" у перевіряємому періоді підтверджується документально.

Зважаючи на те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, то суд вважає, що висновок податкового органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту та завищення витрат за листопад-грудень 2015 року по взаємовідносинах з ТОВ "НПЛ КОМ" є необґрунтованим.

Що стосується тверджень відповідача про неможливість реального виконання контрагентом, укладеного з позивачем договору через відсутність у нього необхідних умов (трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей, транспортних засобів) для ведення господарської діяльності з посиланням на дані інформаційних баз ДФС і податкової звітності ТОВ "НПЛ КОМ", то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку.

Тобто, платник податку самостійно несе відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

В силу приписів частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Верховний Суд України в постанові від 31 січня 2011 року (№ 21-47а10) зазначив, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку.

Також відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Відносно посилання контролюючого органу на пояснення осіб, які за даними податкової звітності 1-ДФ отримували дохід від ТОВ "НПЛ КОМ", надані під час допиту як свідків, у яких вони заперечили отримання доходу від вказаного підприємства, суд зазначає слідуюче.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В силу приписів частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Системний аналіз положень норм чинного процесуального законодавства свідчить на користь висновку, що пояснення, відібрані у певних працівників контрагента не можуть бути належним доказом у даній адміністративній справі та свідчити про нікчемний характер договору, укладеного між позивачем і контрагентом.

У розумінні кримінально-процесуального законодавства України, належними засобами, які б підтверджували відповідні юридичні факти, зокрема, вину службових осіб у фальсифікації бухгалтерських чи інших документів, є відповідні судові рішення, що набрали законної сили.

Інформації стосовно наявності таких судових рішень щодо посадових осіб ТОВ "НПЛ КОМ" на момент розгляду адміністративної справи суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відмова декількох осіб від факту отримання ними доходу від ТОВ "НПЛ КОМ" не може бути прийнята судом як беззаперечний доказ не виконання контрагентом будівельних робіт для позивача, відповідно до договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність фактичним обставинам справи тверджень відповідача щодо відсутності факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а відтак податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 45 000 грн. та № в частині нарахування ПДВ в сумі 75000 підлягають скасуванню.

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 17.01.2017 № , яким нараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 243167,36 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № , податковий орган, зазначив, що ПРБФ "Комунальник" на підставі договору дарування від 13.01.2016 подарував квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 530400 грн., - ОСОБА_3. Проте дохід від подарунку не було включено до загального місячного оподатковуваного доходу позивача як додаткове благо. Відповідно ПРБФ "Комунальник" занижено ПДФО на суму 112313,26 грн.

Колегія суддів з таким твердженням та таким висновком відповідача не погоджується з, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2016 ПРБФ "Комунальник", в особі його засновника та власника ОСОБА_4, подарував ОСОБА_3 квартиру площею 81,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та вартістю 530400 грн. Зазначені обставини підтверджуються нотаріально посвідченим договором дарування № 29 від 13.01.2016 (т.1 а.с.120-121).

Згідно п. 172.2 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Приписи п. 172.8 ст. 172 Податкового кодексу визначають, що для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об'єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Таким чином позивач в даних правовідносинах, щодо дарування квартири, не виступає податковим агентом.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України (редакція, чинна на момент дарування), базою оподаткування ПДФО є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом 4 Податкового кодексу України. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.10 п.164.2 ст.164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

В свою чергу контролюючий орган в акті перевірки від 30.12.2016 р. подаровану квартиру визначено як дохід отриманий як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів визначеної за правилами п."е" пп.164.2.17 ПК України .

Під додатковим благом в Податковому кодексі України розуміється (пп.164.2.17):

а) вартість використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартість майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

в) вартість послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими.

г) сума грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом;

ґ) сума безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу);

д) основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

е) вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначена за правилами звичайної ціни, а також сума знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначена для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

При цьому за визначенням пп.14.1.180, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Таким чином колегія суддів зазначає, що контролюючим органом безпідставно наділено ПРБФ "Комунальник" у вказаній операції з дарування нерухомого майна за договором дарування статусом податкового агенту з відповідним обов'язком щодо нарахування, утримання та сплати за обдарованого відповідних податків ( військового збору) та відображення такої операції в податковому розрахунку за формою 1 -ДФ всупереч вимогам ст. 162 ПК України .

Відповідно до пп.1 п. 1 ст.162. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпункту 1 пункту 2 ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

З аналізу викладених норм вбачається, що у випадку отримання фізичною особою ОСОБА_3 від юридичної особи ПРБФ "Комунальник" нерухомого майна згідно нотаріально посвідченого договору дарування, саме фізична особа відповідальна за сплату ПДФО у державний бюджет та зазначає дохід у вигляді вартості подарованого майна в річній податковій декларації.

Крім того, відповідно до п.4 ст. 174 ПК України нотаріус за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса та/або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щокварталу подають до контролюючого органу інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. У такому самому порядку нотаріуси подають інформацію про посвідчення договорів дарування.

При цьому у такому податковому розрахунку обов'язково зазначається сума доходу у вигляді вартості успадкованого майна, отриманого платником податку, зазначеним у підпункті 174.2.2 цього пункту.

Отже, дохід юридичної особи у вигляді вартості подарованого майна не є додатковим благом.

Відтак, колегія суддів зазначає, що висновок податкового органу про необхідність нарахування та сплати ПДФО позивачем з доходу у вигляді подарованого майна як податковим агентом ОСОБА_3, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Судом першої інстанції помилково здійснювалося покликання у спірних правовідносинах на положення п.174.6 ст.174 ПК України, однак це не призвело до ухвалення неправильного рішення. Застосування інших норм матеріального права судом здійснено вірно.

Не зважаючи на те, що суд частково не погодився з мотивами, наведеними судом першої інстанції в частині судового рішення відносно податкового повідомлення-рішення від 17.01.2017 № , це не дає підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Відносно донарахованого податковим повідомленням-рішенням від 17.01.2017 № податку з доходів фізичних осіб на суму 369,56 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для такого нарахування стало виявлене перевіркою порушення пп.2.11. 3.1, 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валют Україні", а саме: проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів (відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів), відсутні розрахункові документи встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, квитанція до прибуткового касового ордеру), що підтверджує вартість оплачених послуг (придбаних товарів) на загальну суму 2361,10 грн. Внаслідок вказаного позивачем занижено ПДФО на суму 369,56 грн.

В свою чергу зазначене порушення призвело також до прийняття спірного податкового рішення від 17.01.2017 № за платежем штрафні (фінансові) санкції в сумі 2361,10 грн. за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі.

З висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять відповідні підтверджуючі документи про використання підзвітних коштів, які надані до авансових звіті, колегія суддів погоджується.

Згідно п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637), розрахунковий документ - це документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктом 3.1 Положення № 637 передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 2.11 Положення № 637, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 7.39 Положення № 637 передбачається, що під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо.

Пунктами 7.41, 7.47 Положення № 637 визначено, що під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів. Для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо).

При цьому, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі із застосуванням РРО, на підтвердження отримання грошей від покупця зобов'язані видавати йому розрахунковий документ встановленої форми на повну суму здійсненої операції. Зазначеним Законом чітко врегульовано, що при застосуванні РРО або РК такими розрахунковими документами є фіскальний касовий чек, розрахункова квитанція, спрощена розрахункова квитанція.

Відносно фізичних осіб - підприємців, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій, для них чітко не встановлена форма та зміст такого розрахункового документа, що засвідчує факт купівлі.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац сьомий частини другої статті 9 із змінами, внесеними згідно із Законом N 675-VIII від 03.09.2015).

Таким чином, розрахунковий документ, який видається фізичною особою - підприємцем обов'язково повинен містити вказані реквізити.

В свою чергу матеріали справи містять документи до використаних готівкових коштів під звіт, отримані від ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - платників єдиного податку: видаткова накладна № СК-0000055 від 05.02.2014 року, накладна № 11 від 05.02.2014, накладна № 7398 від 02.06.2014, видаткова накладна № СК-0002067 від 07.09.2015 року , накладна № 89 від 07.09.2015 року, видаткова накладна № СК- 0002117 від 10.09.2015 року , накладна № 96 від 10.09.2015 року, містять необхідні реквізити розрахункового документа згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", скріплені підписами та печатками, та є відповідно належними доказами підтвердження про сплату покупцем готівкових коштів.

Також належними розрахунковими документами відповідно до змісту п.1.2, 7.47 Положення № 637, отриманими від ТОВ ВОГ "Рітейл", ФОП ОСОБА_7, Житомирського ЦНТІ, ФОП ОСОБА_6 є: квитанція до прибуткового касового ордеру № 4434 від 02.06.2014, накладна № 41 від 01.09.2014, накладна № 14 від 13.02.2015, накладна № 106 від 01.10.2015 та фіскальні чеки на придбання пального, товарний чек №184 від 11.12.2014 року, товарний чек № 174 від 01.08.2016.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що безпідставним є донарахування контролюючим органом позивачу ПДФО в сумі 369,56 грн.

Також відповідно до статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання та обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95 фінансові санкції у вигляді штрафу застосовуються, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів. Таким чином, штраф застосовується при порушенні порядку проведення готівкових розрахунків.

У спірних правовідносинах має місце видача готівки працівникам під звіт, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм даного Положення.

Таким чином суд першої інстанції вірно зазначив, що вищевикладене свідчить про протиправність податкових рішень в частині нарахування ПДФО в сумі 369,56 грн. та штрафних санкцій в сумі 2361,10 грн. за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі та їх скасування.

В свою чергу згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 17.01.2017 № , підприємству нараховано штрафні санкції в сумі 16978 грн. та пеню в сумі 246,75 грн. за порушення термінів сплати ПДФО до бюджету одночасно з виплатою заробітної плати за період з 01.02.2014 року по 31.08.2015 року.

Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 17.01.2017 № підприємству нараховано штрафні санкції в сумі 324,40 грн. та пеню в сумі 9,40 грн. за порушення термінів сплати військового збору до бюджету одночасно з виплатою заробітної плати за період з 01.02.2014 року по 31.08.2015 року.

З приводу вказаного порушення стосовно рішення № в акті перевірки зазначено наступне: "Перевіркою своєчасності виплати найманим працівникам доходів у вигляді заробітної плати встановлено випадки несвоєчасної виплати заробітної плати та не в повному обсязі. Виплата зарплати здійснювалась шляхом виплати готівкою з каси підприємства та зарахування на карткові рахунки працівників. Відповідно до наданих ПРБФ "Комунальник" для перевірки головних книг за період 01.01.2014-2016 роки по рахунку 661 встановлено, що станом на 01.01.2014 року залишок невиплаченої зарплати відсутній, станом на 30.09.2016 року - К-т 521471,97 (заробітна плата за вересень місяць)" (т.1 а.с.65, сторінка 38 акту перевірки).

Відносно штрафних санкцій і пені по військовому збору (рішення № ) в акті перевірки зазначено: "Перевіркою повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум військового збору в періоді 03.08.2014 по 30.09.2016 встановлено порушення термінів сплати збору до бюджету. Станом на 30.09.2016 залишок по військовому збору склав 8718 грн.".

Суд звертає увагу, що підпунктом 2.3.2.2 пункту 2.3.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

В свою чергу акт перевірки не містить конкретного змісту порушень із зазначенням конкретних сум і періодів несвоєчасності виплати заробітної плати, військового збору, документів, на підставі яких зроблені такі висновки. З доданих до акту відомостей про повноту та своєчасність перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору із заробітної плати також неможливо встановити такі суми.

Враховуючи викладене та відсутність обґрунтованості нарахованих штрафних санкцій та пені за порушення термінів сплати ПДФО, військового збору до бюджету одночасно з виплатою заробітної плати за періоди з 01.02.2014 року по 31.08.2015 року, 03.08.2014 року по 30.09.2016 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № та № є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017 № в частині збільшення суми військового збору на суму 7956 грн. та 31,52 грн. підлягає скасуванню в цілому, оскільки військовий збір на вказані суми було донараховано з додаткового блага у вигляді подарованої квартири та авансових звітів, безпідставність нарахування яких вже доведено судом, про що йшлося вище.

Таким чином суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду - без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Правильне по суті судове рішення не може бути скасоване з формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватна ремонтно-будівельна фірма "Комунальник" вул. Б.Тена,45,м.Житомир,10012

- представник ОСОБА_8 АДРЕСА_3

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління ДФС у Житомирській області вул.Юрка Тютюнника,7,м.Житомир,10003

- ,