Справа № 408/1868/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цимбал Ю.Ю.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року справа №408/1868/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року та додаткову постанову Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року у справі №408/1868/17-а за позовом ОСОБА_2 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними тій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Біловодське ОУПФУ), в якому просив: визнати протиправними дії в частині припинення виплати пенсії та визнати протиправною бездіяльність в частині невиплати пенсії з березня 2016 року; зобовязати поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість з березня 2016 року; звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць; зобовязати відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення (а.с.1-6).

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений повністю, а саме: визнано протиправними дії Біловодського ОУПФУ щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії та визнано протиправною його бездіяльність в частині невиплати пенсії з березня 2016 року; зобов'язано Біловодське ОУПФУ поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість з березня 2016 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 пенсії за один місяць (а.с. 28-31).

Додатковою постановою Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року зобов'язано Біловодське ОУПФУ подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом (а.с.37).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з березня 2016 року позивачу припинено виплату на підставі інформації, яка надійшла від СБУ про можливу безпідставну виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам, щодо яких потребується перевірка обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній Україні території. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» винесено розпорядження Біловодської районної адміністрації Луганської області від 21 червня 2016 року № 150 «Про створення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»; рішення комісії про відновлення пенсії ОСОБА_2 до управління не надавалось. 24 лютого 2017 року було надіслано повторно списки на проведення перевірки до Управління соціального захисту населення. Вважає, що за таких обставин відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачеві (а.с.64-65).

Відповідач не погодився з додатковою постановою Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткову постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд постанова суду від 17.05.2017 прийнята з порушенням матеріального права, тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про зобов'язання Біловодського ОУПФУ подати звіт про виконання судового рішення (а.с.66).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 01.06.2016 №920044965 ОСОБА_2 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м.Біловодськ (а.с. 11).

Позивач знаходиться на обліку в Біловодському ОУПФУ.

Нарахування та виплата пенсії позивачеві була припинена з 01.03.2016 у звязку з проведенням верифікації за спискам СБУ до перевірки місця фактичного проживання (а.с.64).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі списків СБУ до перевірки місця фактичного проживання.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачеві з 01.03.2016 року.

Пенсійний орган посилається на списки СБУ та необхідність перевірки місця фактичного проживання позивача.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а списки СБУ, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій Біловодського ОУПФУ щодо невиплати пенсії позивачеві з березня 2016 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачеві з березня 2016 року та виплатити заборгованість також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Додатковою постановою Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року зобов'язано Біловодське ОУПФУ подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом.

За приписами ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що зобовязання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року та додаткову постанову Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року та додаткову постанову Біловодського районного суду Луганської області від 9 червня 2017 року у справі №408/1868/17-а за позовом ОСОБА_2 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними тій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_3