Справа № 814/366/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2017 р. Справа № 814/366/16

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Бондарь В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк",
в інтересах держави в особіУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк",
доЦентрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,
треті особиОСОБА_2,
прозобов'язати звільнити з-під арешту нерухоме майно,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернувся до адміністративного суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з вимогами звільнити з під-арешту, накладеного Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - квартиру за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції вчинити дії, спрямовані на зняття (скасування) арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.15 по цивільній справі №490/9143/15-ц задоволено позов банка до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 52,9 кв.м. та визнано право власності на цю квартиру за банком.

Банк, як новий власник квартири АДРЕСА_1, не може реалізувати свої права, оскільки на цю квартиру накладений арешт Центральним відділом ДВС ще 21.02.11.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свої заперечення відповідач обґрунтував тим, що державний виконавець діяв правомірно під час накладення цього арешту.

Третя особа - ОСОБА_2 проти позову заперечила, просила в задоволенні позову відмовити. При цьому, ОСОБА_2 зазначила, що у банка відсутне право вимоги на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, оскільки заочне рішення від 02.11.15 було скасовано, а в подальшому в позові банку відмовлено.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

27.04.06 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №17/Кл, згідно якого позивач надав третьої особі кредит.

28.04.06 для забезпечення належного виконання договору між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

21.02.11 постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження.

02.11.15 заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва задоволено позовну заяву ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також визнано право власності позивача на цю квартиру.

В подальшому за клопотання ОСОБА_2 заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.15 було переглянуто.

15.03.17 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру - відмовлено повністю (арк.спр.155).

05.07.17 рішенням Апеляційного суду Миколаївської області зазначене рішення Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано та ухвалено нове, яким також в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру - відмовлено повністю, але з інших підстав (арк.спр.202).

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Обов'язку державного виконавця знімати накладенні арешти в межах виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, з підстав визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону, не передбачено.

Зазначена норма необхідна для забезпечення прав стягувача, у разі його повторного пред'явлення виконавчого документу протягом строків, визначених ст.ст.22, 23 Закону України «Про виконавче провадження».

В теперішній час інформації про те, на підставі якого зобов'язання державним виконавцем накладено арешт, не зберіглося, та в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до ст.386 Цивільного кодексу України, власник, якій має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Але, позивач не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Його права на звернення стягнення на зазначену квартиру як предмет іпотеки не були підтверджені в порядку цивільного судочинства і в задоволенні його позову було відмовлено.

За таких обставин, позивач позбавлений можливості вимагати усунення порушення права власності з приводу наявністю арешту та заборони державного виконавця, оскільки він на час розгляду справи вже не є власником спірної квартири.

Щодо переважного права позивача на задоволення його вимог перед іншими стягувачами цього боржника за рахунок предмету іпотеки як кредитора за рахунок іпотечного майна (ст.3 Закону України «Про іпотеку»), то це може бути вирішено між позивачем та іншими стягувачами лише в порядку цивільного судочинства.

В теперішній час право позивача на спірну квартиру в порядку цивільного судочинства не доведено.

У цьому випадку, адміністративний суд досліджує лише дотримання відповідачем вимог ч.3 ст.2 КАС України. Але, позивач навіть не звертався до Центрального відділу ДВС з приводу звільнення з під арешту спірної квартири. Відповідач йому в цьому не відмовляв.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивача відсутнє право вимоги за цим позовом.

В задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 31.08.17

Суддя В.В. Біоносенко