Справа № 818/1060/17
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2017 р. Справа № 818/1060/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Савицької Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Чечелюк О.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1060/17
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ"
до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
31.01.2017 ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» була складена зведена податкова накладна №1968 від 31.01.2017 в сумі 12 037 223,48 грн., в т.ч. ПДВ 2 006 203,91 грн., з типом причини - «15 - складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання». Зведена податкова накладна №1968 від 31.01.2017 була зареєстрована в ЄРПН 20.02.2017. З урахуванням того, що податкова накладна №1968 від 31.01.2017 була складена на платника податку - ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» на суму перевищення бази оподаткування, над фактичною ціною постачання та не підлягала наданню отримувачу (покупцю), а тому штрафні санкції, визначені п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу, за порушення термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН, на думку позивача, не застосовуються. Крім того, звертає увагу суду на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам пропорційності застосованої міри відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної №1968 від 31.01.2017 спричиненим ним наслідкам, що суперечить пункту 8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що рішення суб'єктів владних повноважень оцінюється з точки зору наявності необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала і просила суд відмовити у його задоволенні. Зазначила, що у разі порушення платником податку термінів реєстрації/відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних, складених при визначенні податкових зобов'язань з ПДВ відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу, до такого платника податку застосовуються штрафні санкції, визначені відповідно пунктами 120-1.1 або 120-1.2 статті 120-1 Кодексу, у встановлених розмірах. Вважає, необґрунтованим посилання позивача на п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України та п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині визначення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, таким що не відповідає вимогам пропорційності застосованої міри відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної №1968 від 31.01.2017, оскільки статтею 120-1 ПК України чітко визначена відповідальність платника податку за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в ЄРПН та суму штрафних санкцій, та в звязку з тим, що дана стаття ПК не містить виняток для звільнення від застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію або не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН для податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю) та складені на суму перевищення ціни бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 та 189 Податкового Кодексу України, над фактичною ціною постачання. Відтак, відповідач вважає, що застосування презумпції правомірності рішень платника податку в даному випадку є необґрунтованим.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Перевіркою встановлено несвоєчасну реєстрацію ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» податкової накладної №1968 від 31.01.2017 на суму 12 037 223,48 грн., що складена на контрагента ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ», в Єдиному реєстрі податкових накладних (фактично зареєстровано із запізненням на 5 днів), чим порушено абз.14 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.
Задовольняючи позов суд виходить з наступного.
Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України що платник податку на додану вартість зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений цим Кодексом термін.
Вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних передбачені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу. Так, реєстрація платниками податку податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 31.01.2017 ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» була складена зведена податкова накладна №1968 від на суму 12 037 223,48 грн. в т.ч. ПДВ 2 006 203,91 грн., з типом причини - «15 - складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання» (а.с.28). Зведена податкова накладна №1968 від 31.01.2017 була зареєстрована в ЄРПН 20.02.2017 (а.с.29).
Статтею 120-1 ПКУ передбачена відповідальність платника податку за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в ЄРПН.
Так, п.120-1.1. ст. 120-1 ПКУ передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу.
З урахуванням того, що податкова накладна №1968 від 31.01.2017 була складена на платника податку - ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» на суму перевищення бази оподаткування, над фактичною ціною постачання вона не підлягала наданню отримувачу (покупцю).
Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8).
Вказані вимоги чинного законодавства зобовязують суд при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою зясування обєктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суд вважає за необхідне ретельно дослідити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії та, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України.
У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та не довів правомірності винесення ним оскаржуваного рішення, згідно якого до позивача застосовано штраф.
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення субєктом владних повноважень не були враховані наступні обставини.
Так, податкове зобовязання в сумі ПДВ 2 006 203,91 грн., визначене в податковій накладній №1968 від 31.01.2017 включене до декларації з податку на додану вартість ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» за січень 2017 року (а.с.30-34), тобто, в результаті позивачем своєчасно та повній мірі нараховані та сплачені податкові зобов'язання перед бюджетом держави. Крім того, податкова накладна №1968 не підлягала наданню отримувачу (покупцю), оскільки постачальником і отримувачем згідно цієї накладної є ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ», а тому ніхто з контрагентів товариства не зазнав шкоди через не включення сум ПДВ до податкового кредиту січня 2017 року (а.с.28).
Посилання представника відповідача на лист Державної фіскальної служби від 03.03.2017 № 709/4/99-99-15-03-02-15, у відповідності до якого штрафи, передбачені п.п.120-1.1 та 120-1.2 ПКУ, не застосовуватимуться лише до податкових накладних, складених на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, суд вважає необґрунтованим, оскільки в податкових накладних, які складаються на постачання звільнені від ПДВ та постачання, що оподатковуються за ставкою ПДВ 0%, відсутня база для нарахування штрафу в будь-якому разі, так як сума ПДВ у таких податкових накладних, незалежно від того, чи вони надаються чи не надаються покупцю дорівнюватиме нулю.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд вважає, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ" до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити..
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 01.09.2017.

Суддя Н.В. Савицька