Справа № 2-а-1337/10
Суддя: Погасій О. Ф.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Московський районний суд м.Харкова
Справа №2-а-1337/10
№ 2-а-9004/09
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2010 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Погасій О.Ф.,

При секретарі Щегульній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московському районі м. Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, щодо нарахування та виплаті у зниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом та просив визнати діяльність відповідачів - ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московському районі м. Харкова та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації незаконною, зобовязати провести з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року провести нарахування та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, є інвалідом ІІ групи - безстроково. Маю посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи посвідчення видане 28.02.2002р..

Відповідач ОСОБА_2 пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова надав суду письмові заперечення та зазначив наступне. Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС. Ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Ст. 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до І категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 % мінімальної пенсії за віком.

Після внесення змін від 22.12.2004 р. до ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.11.2003р. мінімальна пенсія за віком зрівняна з мінімальним прожитковим мінімумом.

Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям щомісячна компенсація призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Члени сім'ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі і стажисти мають право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника на строк навчання у навчальних закладах, але не більш як до досягнення ними 23-річного віку.

Згідно ст.53 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХИ додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щомісячна компенсація сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до ст.58 Закону про ЧАЕС пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачуються в повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Згідно ст.48 Закону про ЧАЕС щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах інвалідам і II групи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії - пяти мінімальних заробітних плат;

ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення в Московському районі м. Харкова у своїй діяльності керуючись ст..19, 46 Конституції України, Постановою КМ України «Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі» № 790 від 30.05.2007р. відповідно п. З Постанови КМ України № 790 від 30.05.2007р.

ОСОБА_2 соціального захисту населення призначає та виплачує соціальну допомогу встановлену законодавством, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII, повинно виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, але цю допомогу позивач отримує в заниженому розмірі.

Вищий адміністративний суд України 01.01.2007 видав Довідку за результатами вивчення та узагальнення судової практики перегляду Вищим адміністративним судом України в касаційному порядку судових рішень у справах про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; про пільгове оподаткування суб'єктів господарювання, що діють на територіях, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно п.4 Висновків зазначається:

„При нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення необхідно застосовувати ст. 48 Закону про ЧАЕС враховуючи те, що постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996р. №836 є підзаконним нормативно-правовим актом, а у випадку виникнення колізії між: нормами підзаконного нормативного акта та нормами закону, застосуванню підлягають положення останнього".

3.01.2002 р за №1 Кабінет міністрів України видав Постанову «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" п. 2 якої зазначає: Установити, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок:

а) пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

б) додаткової пенсії, передбаченої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім пенсій працівникам, передбаченим у ч.З ст. 53 зазначеного Закону) та Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", а також; пенсій, передбачених частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У вищевказаній Довідці ВСУ від 01.01.2007р. вказується: Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.96 N 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачає умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги інвалідам, тому посилання судів на вказану постанову безпідставні. Крім того, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи " має вищу юридичну силу і при вирішенні позовних вимог суди повинні керуватися вимогами ст. 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної плати на момент виплати.

Таким чином дії відповідачів щодо перерахунку позивачу підвищення пенсії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 3 січня 2002 року № 1, в значно меншому розмірі ніж це передбачено статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" є такими, що суперечать вимогам зазначеного Закону України та Конституції України, та порушують його право, гарантоване Конституцією України та Законами України.

Тобто, Конституція України, та Закон України гарантують розрахунок підвищення позивачу пенсії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції). В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй ( ст. 8 Конституції).

У відповідності до статті 46 та 48 Конституції України Верховною Радою України прийнято Закони: 15 липня 1999 року №966- XIV „Про прожитковий мінімум" та 5 жовтня 2000 року № 2017-ІП „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Закон України „Про прожитковий мінімум" дає визначення прожиткового мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадянам на достатній життєвий рівень.

Прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Зазначеним Законом дано доручення Кабінету Міністрів України у двомісячний термін привести свої рішення у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування органами виконавчої влади прийнятих ними нормативно-правових актів, що не відповідають цьому Закону.

Закон України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Основні державні соціальні гарантії встановлюються з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень для кожного, до числа яких відноситься і мінімальний розмір пенсії за віком, що визначається виключно законами України.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів.

Зазначеним Законом дано доручення Кабінету Міністрів України у шестимісячний термін привести свої рішення у відповідність з цим Законом.

В ст. 113 Конституції України зазначено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

З цього можна зробити висновок, що свої постанови та рішення Кабінет Міністрів України повинен приймати у повній відповідності до Конституції, законів України та Указів Президента.

Слід вказати, що згідно Постанови КМУ „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" №1 від 03.01.2002р. донарахування здійснювалось у розмірі 19,91 грн., що суперечить діючому законодавству в частині, що мінімальна пенсія за віком не відповідає дійсності.

У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 Закону про ЧАЕС, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно ст.67 Закону про ЧАЕС крім індексації пенсії, яка здійснюється відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, у разі, якщо величина середньої заробітної плати в Україні за даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі статистики за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується в порядку, встановленому ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ (надалі Закон про пенсії), тобто крім передбаченої індексації пенсії, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі статистики за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, який відповідає не менше ніж 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, за винятком випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з - урахуванням попереднього підвищення.

У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 28 вищевказаного закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Конституцією України державу проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст.1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст.21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (ст.22).

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступень прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У ст. 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Слід зазначити, що Рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. (надалі Рішення №6-рп/2007) усунуло порушення щодо постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - визнало такою, що не відповідає Конституції України ст.29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік" котра вносила зміни до діючого закону. На підтвердження неконституційності окремих положень вищезазначених законів про Держбюджет можна розглянути правові позиції Конституційного Суду України, викладені в його рішеннях від 06.07.1999 р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004 та від 11.11.2005р. №8-рп/2005.

У ч.2 ст.8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. До повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні належить прийняття законів згідно п.3 ч.1 ст.85, ст.91 Конституції України. Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України відповідно до ч.2 ст.92 Конституції України. Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період; відповідно до ч.1 ст.96 Конституції України), шляхом прийняття відповідного закону.

Питання складення, розгляду, затвердження, звіту та контролю за використанням коштів Державного бюджету України регламентовані положеннями ст.ст.95, 96, 97, 98 Конституції України та Бюджетним кодексом України.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в ч.2 ст. 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у ст.38 Бюджетного Кодексу України. Встановлений даними статтями перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в ч. 3 ст.27 Бюджетного Кодексу України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень передбачений ст.48 Конституції України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному Кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Згідно п.5 Рішення №6-рп/2007 Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст. 1, 3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2ст.19, ст.ст.21, 22, п.1 ч.2 ст. 92, ч. 1,2 і 3 ст.95 Конституції України.

З цього слідує, що Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Згідно пп.3.2. п. 3 Рішення №6-рп/2007 Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ст.29 Закону про Державний бюджет України не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

Такого ж висновку Конституційний Суд України дійшов у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік ,Справа N 1-28/2008 від. 22 травня 2008 рокуШ0-рп/2008р.

Також слід зазначити що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справах Yvonne van Dun v Home Office принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Також суд зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, а відповідно до вимог визначених ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Тому строк для звернення до суду за захистом його прав не пропущено, тим більше ст. 99 КАС України передбачені й інші строки (які визначаються іншими законами) для звернення до суду за захистом своїх прав.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.. 50, ч. 4 ст. 54, ст.. ст.. 67, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.91 р. в редакції закону від 09.07.07 р., ст.. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2008 року № 107-VI, ст.ст. 71, 72, 86, 94, 98, 99, 100, 160-163, п. 4 ч. 2 ст. 162, ст.ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московському районі м. Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, щодо нарахування та виплаті у зниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московському районі м. Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплаті ОСОБА_1 у заниженому щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 01.01.2006 рік-31.12.2009 рік незаконною та такою, що порушує його права та свободи.

3. Зобов'язати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації провести ОСОБА_1 виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року.

4. Зобов'язати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московському районі м. Харкова провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 01.01.2006 рік-31.12.2009 рік.

5. У решті позовних вимог відмовити.

6. Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Погасій О.Ф.