Справа № 803/1042/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 803/1042/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Управління соцзахисту населення Луцької РДА) звернулось з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області) про скасування постанови від 20 липня 2017 року ВП № 54343711 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 12 800 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року допущено заміну первинного відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області).

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 20 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП № 54343711 з виконання виконавчого листа № 491/2017, виданого 27 червня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом, про зобов'язання Управління соцзахисту населення Луцької РДА виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» (далі - ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ») суму компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 1 137 465 грн 30 коп. Розмір невиплаченої компенсації становив 22 238 грн 49 коп. Пунктом третім вказаного рішення постановлено стягнути з Управління соцзахисту населення Луцької РДА виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 12 800 грн.

Позивач вважає оскаржену постанову в частині стягнення виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 12 800 грн. протиправною, керуючись тим, що вона не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404). Також зазначає, що Управління соцзахисту населення Луцької РДА є бюджетною основою, яка повністю фінансується за рахунок державного і місцевого бюджетів та здійснює бюджетні платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Станом на 10 серпня 2017 року на рахунку позивача не було наявних коштів для проведення виплати суми компенсації в розмірі 22 238 грн 49 коп., а отже таку невиплату допущено не з вини Управління соцзахисту населення Луцької РДА.

Письмових заперечень поти адміністративного позову відповідач суду не подав.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. В заяві від 23 серпня 2017 року просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. В клопотанні від 17 серпня 2017 року представник УДВС ГТУЮ у Волинській області просив розгляд справи відкласти, при цьому вимоги ухвали суду від 16 серпня 2017 року щодо надання необхідних доказів виконав - витребувані докази надав.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до частин четвертої, шостої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За правилами частини першої статті 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представником позивача подано суду заяву про розгляд справи за його відсутності, представник УДВС ГТУЮ надав суду необхідні документи і матеріали, за відсутності перешкод для розгляду справи, суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи можливо здійснювати на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, в адміністративній справі № 803/420/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» до Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності, зокрема, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" суму компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 1 137 465 грн 30 коп. (а.с. 22-25). Судове рішення в адміністративній справі № 803/420/17 набрало законної сили 08 червня 2017 року.

27 червня 2017 року за заявою позивача Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 491/2017 щодо зобов'язання Управління соцзахисту населення Луцької РДА виплатити ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» суми компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 1 137 465 грн 30 коп. (а.с. 26, 27).

20 липня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54343711 (а.с. 5) з примусового виконання виконавчого листа № 491/2017, виданого 27 червня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом. Станом на день відкриття виконавчого провадження боржником не було виплачено кредитору 22 238 грн 49 коп. компенсації.

Відповідно до пункту 3 вказаного рішення постановлено стягнути з боржника - Управління соцзахисту населення Луцької РДА виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 12 800 грн.

Наведені обставини сторонами не заперечено і підтверджено належними доказами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 цього ж Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено частинами першою, другою статті 15 цього ж Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; (частина перша, друга статті 18 Закону № 1404).

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини перша, третя статті 27 Закону № 1404).

Таким чином, судом встановлено, що старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області 20 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 54343711 з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 491/2017, виданого 27 червня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом, у зв'язку з неповним виконанням боржником такого судового рішення в добровільному порядку.

При цьому, примусовому виконанню підлягало рішення в частині зобов'язання боржника вчинити дії щодо виплати стягувачу компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто, немайнового характеру.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов'язковості виконання рішень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо протиправності оскарженого рішення з підстав відсутності бюджетних асигнувань, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність наявність вини боржника у невиконанні судового рішення та відсутність коштів для такого виконання перед стягненням виконавчого збору.

Частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин щодо правомірності та обґрунтованості прийнятої постанови про відкриття виконавчого провадження в оскарженій частині, як такої, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

За результатами оцінки обставин справи вцілому та враховуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови від 20 липня 2017 року ВП № 54343711 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 12 800 грн, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 128, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук