Справа № 826/15167/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Курс К»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Курс К» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» та з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс» за період з 01.07.2014 по 31.08.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 330 984,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 16.01.2015 №32/26552202/33402342 та винесено податкові повідомлення-рішення:

Позивач непогоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив їх до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Курс К» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» (виконавець) укладено договір від 14.05.2014 №140514, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується відповідно до умов цього договору власними та залученими силами і засобами, з постачанням будівельних матеріалів, у строки, визначені замовником, почати та виконувати ремонт приміщень корпусу №8 після їх звільнення від орендарів, по потребі, під час експлуатації.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 14.05.2014 №140514, локального кошторису на будівельні роботи, договірної ціни, підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання виконаних робіт, податкових накладних, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, платіжних доручень.

Суд ознайомившись із умовами договору встановив, що ними передбачена наявність таких документів як проектна документація (підпункт 2.2), письмове розпорядження на виконання ремонтно-будівельних робіт (підпункт 2.7), наказ на призначення відповідальної особи на об’єкті будівництва (підпункт 2.4).

Окрім того позивачем не надано доказів наявності в останнього на праві приватної власності чи користування приміщення корпусу №8 за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, відсутні докази закупки матеріалів, сертифікатів якості таких матеріалів, тощо.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс» (виконавець) укладено договори надання послуг, відповідно до умовах яких замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання надати послуги:

за договором від 08.06.2014 №0714-1, проектування та монтажу систем СКС, передачі даних, телефонії, охоронної сигналізації, контролю доступу;

за договором від 21.03.2014 №21-03/14-5, по проведенню діагностики, ремонту і перевірці робочих місць на виробничих ділянках;

за договором від 23.05.2014 №23-05/14-4, по створенню і налагодженню робочих місць і участі у проведенні вимірювань параметрів апаратури зближення і стикування 17Р64-03 і 17Р65;

за договором від 29.07.2014 №29-07/14-9, з підготовки методичних матеріалів «Аналіз методик статистичної обробки даних про відмови та несправності апаратури спеціального призначення при продовженні строку експлуатації»;

за договором від 29.07.2014 №29-07/14-08, з розробки електронного журналу;

за договором від 10.07.2014 №0714-3, з визначення технічних характеристик і режимів роботи системи зближення і стиковки ССС.

Також, на підтвердження виконаних контрагентом позивача робіт визначених спірними договорами товариством надано копії: технічних звітів, методичних матеріалів, робочих проектів.

Суд дослідивши надані позивачем докази встановив, що надані матеріали, а саме, технічні звіти та робочі проекти, не дають можливості ідентифікувати їх виконавця, а тому вказані докази не можуть свідчити про належне виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс» умов спірних договорів.

Окрім того, суд ознайомившись із актами виконаних робіт встановив, що вартість виконаних звітів та проектів становить від 105 000,00 грн. до 417 960,00 грн., проте позивачем не надано пояснень щодо розумності таких цін.

Також, позивачем не надано пояснень щодо доцільності залучення товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс» до виконання послуг визначених спірними договорами.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал», товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс» вказано на наступне.

По взаємовідносинам між товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал», контролюючий орган зазначив, що позивачем не надано до перевірки документів щодо затвердженої проектної документації (текстові та графічні матеріали, затверджені в установленому чинним законодавством порядку, якими визначаються містобудівні, об’ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, тощо) та проектно — кошторисної документації (локальний кошторис, графік виконання робіт, підсумкової відомості ресурсів, тощо) по об'єктах будівництва; документів, що підтверджують якість, безпеку тощо матеріалів, які були використані для проведенні будівельних робіт, а саме: паспортів якості, висновків державної санітарно- епідеміологічної експертизи, сертифікати, видані Міністерством охорони здоров'я України, довідки Держспоживстандарту України, сертифікати відповідності, документи про якість тощо; накладних, рахунків чи інших первинних документів щодо отриманих та оплачених послуг отримання електроенергії, водопостачання та водовідведення, що не дає можливості встановити реальність здійснення таких операцій, визначити обсяг фактично виконаних робіт, понесених витрат та правомірність їх включення до складу податкового кредиту.

Крім того, відповідачем зазначено про відсутність специфікацій, що позбавляє можливості встановити хто саме був підрядником і субпідрядником капітального ремонту приміщень корпусу 8 згідно з договором від 14-05.2014 №140514, про неможливість з'ясування порядок пропускного режиму на будівельні майданчики та наявності документально підтверджених фактів інструктажу працівників по охороні праці, що відображається в журналі охорони праці (відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005 «Про затвердження загальних правил укладення та виконання договорів підряду капітального будівництва», Закону України «Про охорону праці» та ДБН А.3.2-2- 2009 «Система стандартів безпеки праці. Промислова безпека у будівництві. Основні положення», затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 27.01.2009 №45 із змінами та доповненнями).

По взаємовідносинам між товариством з обмеженою відповідальністю «Курс К» та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега люкс», контролюючий орган зазначив, що на товаристві працює 0 осіб, що свідчить про відсутність реальності господарських операцій та рух коштів за спірними договорами.

Суд звертає увагу, що доводи контролюючого органу, які зазначені в акті перевірки та в письмових запереченнях позивачем не спростовано.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.