Справа № 575/886/17
Суддя: В'юник Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 575/886/17
Провадження № 2-а/575/27/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 р. смт.В-Писарівка

Великописарівський районний суд Сумської області

в складі: судді В'юник Н.Г.

за участю секретаря Бондар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Писарівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у припиненні виплати пенсії з червня 2016 року по листопад 2016 року включно; скасувати рішення Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про припинення виплати пенсії; зобов'язати поновити нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року; допустити негайне виконання рішення суду та стягнути моральну шкоду. До початку судового засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 змінили позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вона є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача. Відповідно довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, вона є внутрішньо переміщеною особою, яка на даний час видана їй безстроково. У червні відповідач припинив виплату пенсії, але поновив її з грудня 2016 року та продовжує виплачувати по даний час. Вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити їй пенсію за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року, оскільки вона з поважних причин не продовжила довідку внутрішньо переміщеної особи, оскільки хворіла та за місцем свого постійного проживання в АДРЕСА_2 тимчасово не проживала.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та обґрунтували обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник позивача доповнив, що пенсія є власністю пенсіонера і ніхто не має права її не виплачувати, оскільки це є порушення норм Конституції України.

Представик відповідача - Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - Сіденко А.Л. позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком на підставі запитуваної електронної пенсійної справи та наданих документів. У зв'язку з вступом в дію постанови КМ України N 365 від 08.06.2016 виплату пенсії позивачу призупинено, а справу направлено до комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка своїм рішенням поновила виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року, але відмовила у її виплаті з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, 1931 року народження, отримує пенсію по старості з 1976 року, що підтверджується пенсійним посвідченням ( а.с.15).

ОСОБА_1, 1931 року народження, уродженка с. Добрянське, яка мешкала АДРЕСА_1, перемістилась з тимчасово окупованої території, району проведення антитериростичної операції до АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 26 листопада 2014 року № про взяття її на облік як особи, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 16). Термін дії довідки продовжено з 27 листопада 2015 року до 27 травня 2016 року та зазначено, що термін дії довідки безстроково. Довідка видана та термін її дії продовжено Управлінням соціального захисту населення Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області.

ОСОБА_1 видано довідку від 26 листопада 2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою, визначеною в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 08 червня 2016 року (а.с.81), яка діє безстроково.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Великописарівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області і отримує пенсію шляхом зарахування на картковий рахунок Ощадбанку, що підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 17-18).

15 червня 2017 року Великописарівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області відмовлено ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року, при цьому посилаються на зміни до Постанови № 509 Кабінету Міністрів України та зазначають, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Виплати припиняються з наступного місяця за тим, у якому завершився строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати. Виплати були припинені, оскільки строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи закінчився у травні 2016 року та не надано інформації про продовження терміну її дії. Крім того, у відмові зазначено, що рішенням Комісії від 29.03.2017 відмовлено у поверненні сум неотриманої пенсії з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року (а.с.19-20).

У протоколі №4 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області від 04 серпня 2016 року зазначено припинити (призупинити) виплату пенсії, державної адресної допомоги, державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у зв'язку з відсутністю тимчасово переміщених осіб за зазначеним фактичним місцем проживання (а.с. 35-36).

З протоколу №1 від 17 січня 2017 року засідання комісії з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області слідує, що ОСОБА_1 призначено виплату пенсії з 01 грудня 2016 року ( а.с. 34).

Відповідно Протоколу № 3 від 29 березня 2017 року засідання комісії з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області ОСОБА_1 відмовлено у виплаті пенсії за червень - листопад 2016 року ( а.с. 37-38 ).

З особової справи ОСОБА_1 с. Добрянське, наданої Управлінням соціального захисту населення Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, слідує, що відповідно актів обстеження матеріально-побутових умов у серпні 2016 року за місцем своєї реєстрації вона не проживала, на виклик до Управління - не з'явилась ( а.с.50-77 ).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 4 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2ст. 49 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р., відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Отже, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Під час судового розгляду справи встановлено, що рішення органом Пенсійного фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Посилання відповідача, як на підставу припинення виплати позивачу пенсії, на протоколи районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, відповідно до яких відмовлено позивачу в призначенні (відновленні) соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі згідно з постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365, суд вважає безпідставним, оскільки вказані протоколи не можна вважати відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішенням територіального органу Пенсійного фонду, яким припиняється виплата пенсії.

Крім того, припинення виплати пенсії позивачу відбулося з 01червня 2016 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 08.06.2016 р. № 365.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

На підставі вищевикладеного, за відсутності факту прийняття відповідного рішення, суд прийшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд прийшов висновку про наявність в даному випадку протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з червня 2016 року по листопад 2016 року.

З приводу позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу та виплатити заборгованість за період, починаючи з червня 2016 року по листопад 2016 року, суд зазначає наступне.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

На підставі викладеного, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На підставі викладеного суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд вважає за можливе допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 69-71, 159-163, 167, 185, 186, 255 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення»,Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати дії Великописарівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 червня по 30 листопада 2016 року включно - протиправними.

Зобов'язати Великописарівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дня припинення виплат - з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Харківського адміністративного апеляційного суду через Великописарівський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгяду справи.

Повний текст постанови суду виготовлено та підписано 04 вересня 2017 року.

Суддя Н.Г. В'юник