Справа № 813/2240/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року справа № 813/2240/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі судового засідання Новак Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м.Львові про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

Встановив:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м.Львові, із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 22.05.2017 року №170 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

-поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по день постановлення рішення суду у справі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулось за відсутності правових на те підстав та з порушенням вимог законодавства.

Ухвалами судді від 26.06.2017 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні, що відбулось 22.08.2017 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду. Тож, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

-«визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 22.05.2017 року №170 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції»;

-«поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції»;

-«стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по день постановлення рішення суду в даній справі з розрахунку 199 грн. 41 коп. за день».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 30.03.2015 року працював в органах внутрішніх справ.

Наказом Національної поліції України №114 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію.

Матеріалами справи стверджується, що до Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП від 17.08.2016 року із Прокуратури Львівської області надійшов лист про те, що слідчим відділом Прокуратури Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 29.04.2016 року №0000081 за фактом зловживання працівником правоохоронних органів своїм службовим становищем та за фактом незаконного збуту наркотичних засобів організованою групою за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.307 КК України за участю інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1

У звязку із цим, наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.08.2016 року №2384 було призначено службове розслідування та на період проведення такого відсторонено від виконання службових обовязків інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1

У подальшому, рапортом т.в.о. начальника УПП у м.Львові ДПП ОСОБА_4 на імя начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 від 14.09.2016 року службове розслідування за вищезгаданим фактом було продовжено.

Тож, проведеним за даним фактом службовим розслідуванням встановлено, що «в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні задокументовано неодноразові факти придбання інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 лейтенантом поліції ОСОБА_1 за попередньою змовою групи осіб небезпечних наркотичних засобів. 16.08.2016 року слідчими Прокуратури Львівської області спільно з працівниками УВБ у Львівській області ДВБ НП України в ході проведення в порядку ч.3 ст.233 КПК України особистого обшуку лейтенанта поліції ОСОБА_1 виявлено та вилучено небезпечні засоби».

Так, висновком службового розслідування, затвердженим начальником Департаменту патрульної поліції підполковником поліції ОСОБА_5 від 17.10.2016 року за фактом можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 прийнято рішення припинити службове розслідування та остаточне рішення щодо наявності чи відсутності в діях лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, прийняти після завершення розслідування по кримінальному провадженні №0000081 від 29.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, чи/або після рішення суду.

Як зясовано судом, вироком Жовківського районного суду Львівської області від 10.01.2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 31.03.2017 року, у кримінальній справі №444/2096/16-к (провадження №1-кп/444/15/2017) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.309 КК України було визнано ОСОБА_1 винним та засуджено останнього за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Таким чином, зважаючи на набрання законної сили рішенням апеляційної інстанції від 31.03.2017 року у кримінальній справі №444/2096/16-к, наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №170 о/с від 22.05.2017 року «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції, з яким останній ознайомився під розписку 22.05.2017 року.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що звільнення ОСОБА_1 відбулось відповідно до п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Водночас, підставою видання наказу слугувала ухвала апеляційного суду Львівської області від 31.03.2017 року №444/2096/16-к та лист Управління правового забезпечення та міжнародного співробітництва Департаменту патрульної поліції від 15.05.2017 року №1860ВН/41/3-17.

При цьому, позивач, не погоджуючись з указаним наказом, вважаючи своє звільнення з поліції незаконним, звернувся до суду з означеним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

У відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобовязаний: 1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2)професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; 3)поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4)надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя; 5)зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; 6)інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Додаткові обовязки, повязані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом (ч.4 ст.18 цього ж Закону).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.2 ст.5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»).

Статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Таким чином, у даному випадку оскільки ухвала апеляційного суду у справі №444/2096/16-к від 31.03.2017 року набрала законної сили, а тому наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №170 о/с від 22.05.2017 року на підставі п.10. ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, згідно указаних норм обовязковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Суд, за наведених та досліджених обставин, а також позитивно оцінюючи доводи відповідача у справі, приходить до переконання, що Департамент патрульної поліції НП України, у звязку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту) мав всі законні підстави для звільнення позивача із служби в поліції, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не підлягає задоволенню.

Більш того, суд зауважує, що позивачем чи його представником в ході судового розгляду справи не надано жодних доказів, що свідчили б про порушення відповідачем самого ж порядку проведення службового розслідування.

З приводу посилань позивача у позовній заяві та в усних поясненнях щодо не ознайомлення ОСОБА_1 із змістом листа Управління правового забезпечення та міжнародного співробітництва Департаменту патрульної поліції від 15.05.2017 року, то суд зазначає, що фактично це супровідний лист, яким скеровано рішення апеляційного суду Львівської області у кримінальній справі до начальника Департаменту патрульної поліції і такий лише носить інформаційний характер.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тож, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. При цьому, ж доводи позивача не спростовують правомірності оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень та не дають підстав для його скасування. Як наслідок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по день постановлення рішення суду в даній справі з розрахунку 199 грн. 41 коп. за день, як такі, що є похідними від позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача зі служби в поліції.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу не вирішується, оскільки позивач, відповідно до положень пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ і такий ним фактично не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 серпня 2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський