Справа № 810/2463/17
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2463/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року № 810/2463/17

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання – Мостовому О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ТОВ "ТД "ІНТЕРПІДШИПНИК" до Київської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПІДШИПНИК" з позовом до Київської митниці ДФС України, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості від 19.04.2017 №UA125110/2017/110008/2, №UA125220/2017/110009/2;

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що декларантом було вірно обрано основний метод визначення митної вартості – за ціною договору щодо товарів, як імпортуються. У той же час, оскаржувані рішення митного органу є протиправними.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних вимог не визнав, стверджував, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, оскільки декларантом не було виконано законних вимог митного органу щодо надання документів на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Представником декларанта ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРШДШИПНИК» митним брокером ТОВ «Заммлер Україна» 18.04.2017 та 19.04.2017 для митного оформлення було подано електронні митні декларації, які зареєстровані Київською митницею ДФС UA125110 за № UA125110/2017/406069 та № UA125110/2017/406194 відповідно.

Посадовою особою митного органу 18.04.2017 та 19.04.2017 надіслано електронні повідомлення/запити до вказаних електронних митних декларацій стосовно відсутності у документах, наданих до митного оформлення товарів, необхідних відомостей відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме – документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відповідно, інспектором витребувано додаткові документи.

Київською митницею ДФС 19.04.2017 винесені рішення про коригування митної вартості товарів № UA125110/2017/110008/2 та № UA125110/2017/110009/2.

Рішенням про коригування митної вартості товарів № UA125110/2017/110008/2 скориговано митну вартість товарів у асортименті загальною вартістю 18 860,40 доларів США, що в еквіваленті становить 505 686,14 грн., в результаті чого вартість товарів за висновками відповідача складає 19 971,25 доларів США, що в еквіваленті становить 535 429,21 грн.

Рішенням про коригування митної вартості товарів № UA125110/2017/110009/2 скориговано митну вартість товарів в асортименті загальною вартістю 36 661,80 доларів США, що в еквіваленті становить 984 184,52 грн., в результаті чого вартість товарів за висновками відповідача складає 45 367 доларів США, що в еквіваленті становить 1 217 650,20 грн.

Вважаючи вказані рішення митного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 544 Митного кодексу України основними завданнями, що покладені на органи доходів та зборів є, зокрема такі:

- забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань державної митної справи;

- забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань державної митної справи, укладеними відповідно до закону;

- забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України;

- застосування передбачених законом заходів митно-тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, здійснення контролю за дотриманням усіма суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та громадянами встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення окремих видів товарів через митний кордон України.

Митниця у розумінні ст. 546 МК України є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Згідно ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

При цьому, митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до Митного кодексу України та інших законів України (ч. 2 ст. 318 МК України).

Форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю (ч.1 ст. 320 МК України).

Виключність повноважень митниць щодо здійснення державної митної справи, тобто митного контролю та митного оформлення, закріплено ст. 8 МК України.

Митний контроль, відповідно до п. 24 ч.1 ст. 4 МК України, являє собою сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 23 ч. 1 цієї ж статті митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Разом з тим, митні формальності – сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі та транзиту через її території товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування – з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.

Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються Митним кодексом України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч. 6 ст. 257 МК України).

Відповідно до ст. 334 МК України митні органи вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою покладено на митні органами, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення контролю та встановлені цим кодексом.

Особи, які здійснюють переміщення товарів через митний кордон України, зобов’язані надавати митним органам такі документи та відомості, необхідні для здійснення контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі. (ч. 2 ст. 334 МК України).

Статтею 335 МК України передбачено перелік документів та відомостей, які необхідні для митного контролю.

Відповідно до ст. 49 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України – це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним зобов’язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. (п. 1 ч.5 ст. 54 МК України)

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч. 2 ст. 53 МК України.

У разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов’язані надати такі додаткові документи (ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно ч. 1 ст. 54 МК України.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 54 МК України визначено обов’язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов’язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів та зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч. 3 ст. 54 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість

При цьому, у Рішенні про коригування митної вартості обов’язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом Х МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст. 55 МК України).

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним вартості. (ч. 8 ст. 55 МК України). Орган доходів та зборів, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та виносить письмове рішення щодо визнання чи невизнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст. 54 МК України орган доходів та зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком 631.

Як встановлено судом, 18.04.2017 та 19.04.2017 декларантом Позивача заявлено до митного оформлення за митними деклараціями (далі - МД) №125110/2017/406069 та №125110/2017/406194 товар «підшипники роликові сферичні, Виробник: ZHZ Bearing Manufacture Limited, Країна виробництва: СN, Торгівельна марка: ZHZ».

Декларантом обрано основний метод визначення митної вартості – за ціною договору щодо товарів, як імпортуються.

У графі 44 ЕМД відповідно до Порядку 651 декларантом позивача зазначено перелік документів, які були надані до митного оформлення.

При здійсненні аналізу документів, наданих при митному оформленні товарів, що заявлялись за митними деклараціями від 18.04.2017 № 125110/2017/406069 та 19.04.2017 №125110/2017/406194, митним органом виявлено, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості до митного оформлення не подано зовнішньоекономічного договору, транспортні перевізні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі договір на перевезення товарів, а також надані документи не містять достовірних та об’єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема, витрати на навантаження, пакування, маркування. Також встановлено, що в інвойсі від 13.04.2017 №17-027 зазначено, що країною походження товарів є Китай, однак, в тому ж інвойсі наявний напис, що зазначені в інвойсі товари походять з країн Європейського Співтовариства згідно Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами з іншої сторони та не містить достовірних та об’єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема, витрати на навантаження).

На підставі викладеного відповідачем зроблено висновок про неможливість підтвердження заявленого методу визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано додаткові документи згідно переліку, викладеного в електронному повідомленні.

Суд погоджується з висновком митного органу стосовно того, що у строк, встановлений ч. 3 ст. 53, п. 2 ч. 2 ст. 255 МК України, декларантом надано додаткові документи не у повному обсязі. При цьому, надані додаткові документи не підтверджували об’єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містили додаткові розбіжності, зокрема, в копії митної декларації з Китаю зазначено вартість за одиницю 6,7593 дол. США, однак, вартість по кожній позиції становить від 0,3 до 528,73 дол. США за одиницю, що відрізняється від числових значень, зазначених в копії митної декларації. Копію митної декларації країни відправлення (Польща) декларантом не надано.

Також надані копії митних декларацій країни відправлення MRN 17PL402010NS0RYMQ0 та MRN 17PL402010NS0RYKK6 не містять інформації щодо числових значень оцінюваного товару.

Копію митної декларації країни виробництва – Китаю ідентифікувати з оцінюваним товаром немає можливості, оскільки відсутній її переклад.

Також декларантом не надано транспортних документів згідно з договором на транспортні послуги, рахунків перевізника та рахунків на здійснення транспортно-експедиційних послуг згідно з договором на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів у міжнародному сполученні.

Надані ж продавцем прайс-листи на умовах поставки товару «Інкотермс-2000» відрізняються від умов поставки, визначеними договором купівлі-продажу, не містять одиниць виміру.

Суд зазначає, що наданий декларантом прайс-лист контрактотримача є поточною пропозицією щодо цін виключно для спеціалізованих дилерів країн Китаю та ЄС. Тобто, ціни на продукцію контрактотримача є «спеціальними» , а не «дійсними, нормальними» у розумінні Угоди про застосування статті VІІ Генеральної Угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, Брюсельської конвенції митної оцінки товару та розділу ІІІ Митного Кодексу України.

Крім того, у наданих декларантом прайс-листах були суттєві відмінності щодо одиниці валюти. Самі листи були ідентичними, але один лист містив одиницю валюти – долар США , інший – Євро.

Надані ж разом із листом до митниці додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів розглянуті митницею та взяті до уваги, але об’єктивно не могли бути підставою для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, оскільки не містять всіх відомостей, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товарів. Надані копії митних декларацій країни відправлення MRN 17PL402010NS0RYMQ0 та MRN 17PL402010NS0RYKK6 не містять інформації щодо ціни товару.

З матеріалів справи слідує, що декларантом подано до митного оформлення довідку про транспортно-експедиторські витрати від 18.04.2017 №18/04/01, підписану керівником ТОВ «Віп Транс Компанія».

Разом з тим, відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів, а саме – CMR, фактичним перевізником (виконавцем умов договору) визначено «Ukrainian Transport Group».

З умовами договору про перевезення від 05.05.2014 №050514 ТОВ «Віп Транс Компанія» є лише експедитором, який має право відповідно до пп. 2.2.9 укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов’язань за цим договором.

Згідно ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Таким чином, законодавством встановлено, що належним підтвердженням суми оплати за транспортування товару у разі залучення сторонніх організацій є рахунки таких фактичних перевізників.

Отже, у спірному випадку залишається непідтвердженою така складова митної вартості, як транспортні витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов’язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України декларант подає разом з митною декларацією документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а у разі якщо ці документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант зобов’язаний на письмову вимогу митниці подати протягом 10 календарних днів додаткові документи.

Також суд зазначає, що надання визначеного митницею переліку документів є обов’язком декларанта, який визначений Митним кодексом України, та не ставиться у залежність від бажання декларанта чи його власної думки стосовно доцільності надання таких документів.

Отже, декларантом не виконано вимоги ч. 2 ст. 53 МК України, тобто, не надано обов’язкові для підтвердження заявленої митної вартості документи.

Суд погоджується з висновком митного органу стосовно того, що відомості у наданих до митного оформлення документах не дають можливості підтвердити числові значення складових митної вартості та ціни товару.

Частиною 2 ст. 58 МК України визначено, що у випадку, коли використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні – метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, як імпортуються, не застосовується.

З урахуванням відсутності достовірних відомостей щодо числових значень таких складових, митний орган не мав можливості визнати заявлену декларантом митну вартість, оскільки розрахунки можуть здійснюватися лише на основі достовірних та об’єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, як визначено ч. 9 ст. 58 МК України.

Враховуючи викладене, метод визначення митної вартості за ціною контракту не міг бути застосований.

Крім того, як пояснив відповідач, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 55 МК України консультація у письмовому вигляді проводиться лише на вимогу декларанта, а такої вимоги не було заявлено, то у даному випадку консультація здійснювалася в усному порядку.

При цьому, факт проведення такої консультації зафіксовано у графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 19.04.2017 №125110/2017/110008/2, № 125110/2017/110009/2.

Щодо виконання митним органом обов’язку послідовного застосування методів визначення митної вартості, суд зазначає наступне.

Як пояснив відповідач, другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б – за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України було неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних за характеристиками товарів саме за ціною договору, та відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів за характеристиками, вироблених в тій же країні, що й імпортований позивачем. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів.

Методи визначення митної вартості 2в та 2г – на основі віднімання та додавання вартостей – не могли бути застосовані у зв’язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому згідно ст.ст. 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також була відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не могли бути застосовані.

Натомість, у митного органу була наявна інформація, що відповідає ч. 2 ст. 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ – резервного. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: МД від 10.02.2017 №807100000/2017/004696, МД від 03.02.2017 № 807100000/2017/003580, МД від 04.02.2017 № 807110000/2017/002628, МД від 03.02.2017 № 807100000/2017/003580, МД від 18.04.2017 № UA807190/2017/302996, МД від 23.03.2017 № UA807170/2017/ 303781.

Оскільки додаткові документи декларантом надано не в повному обсязі, а також враховуючи наявність розбіжностей у наданих документах, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення митним органом винесено правомірно, а застосування резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам закону.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, відповідно, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 14 серпня 2017 р.