Справа № 160/297/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7214/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М.., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львов апеляційну скаргу інспектора роти №2 УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Герасимчука Р.В. на постанову Локачинського районного суду Волинської області від 22 травня 2017 року у справі № 160/297/17 за позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону УПП у м. Луцьку ДПП Герасимчука Романа Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

17 травня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону УПП у м. Луцьку ДПП Герасимчука Романа Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13 травня 2017 року інспектором патрульної поліції 2 роти батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенантом поліції Герасимчуком Романом Володимировичем, було винесено постанову АР№865132, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за користувався засобом зв'язку під час керування транспортним засобом.

Він вважає, що постанова є необгрунтованою та не відповідає закону, оскільки лейтенант поліції на підставі власних переконань, вважаючи, що позивачем, нібито було вчинено правопорушення,передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП , виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Із зазначеною постановою позивач не згідний, оскільки під час керування транспортним засобом ним не використовувався засіб зв'язку, оскільки він немає звички розмовляти по телефону під час керування. Крім того, для випадків коли виникає негайна потреба відповісти на телефонний дзвінок він має пристрій (гарнітуру), яка надає можливість спілкування по телефону без допомоги рук.

Для підтвердження вищезазначеного, позивачем було надано CD-R диск із відеозаписом його руху транспортним засобом, зупинки працівниками поліції та винесенням постанови про адміністративне правопорушення.

Просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 2 роти батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенанта поліції Герасимчука Романа Володимировича щодо винесення постанови АР№865132 та скасувати дану постанову.

Постановою Локачинського районного суду Волинської області від 22 травня 2017 року позов задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд не вправі перебирати на себе повноваження органу правомочного розглядати справу про адміністративне правопорушення щодо закриття провадження за відсутності складу правопорушення. Вказує, що відповідно до відеозапису співробітників поліції, вони діяли в межах своїх повноважень. Апелянт вважає, що докази, які містяться в матеріалах справи не можуть довести вину або спростувати вину позивача, оскільки судом не було встановлено чи даний відеозапис є як належний чи допустимий доказ, чи його зйомка проводилась сертифікованим приладом чи немає будь-яких втручань в даний відеозапис, а також з відеозапису відеореєстратора неможливо встановити чи користувався позивач телефоном.

Просить скасувати постанову Локачинського районного суду Волинської області від 22 травня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову змінити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 13 травня 2017 року інспектором патрульної поліції 2 роти батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенантом поліції Герасимчуком Романом Володимировичем, було винесено постанову АР№865132, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом, нібито користувався засобом зв'язку тримаючи його у руці, розмовляв по мобільному телефону. Позивач у постанові зазначив, що не згідний з нею (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано суду CD-R диск із відео та аудіо записом його руху транспортним засобом, знятим відеореєстратором, який встановлений в автомобілі ОСОБА_3 із цього відео та аудіо запису вбачається, що після зупинки транспортного засобу інспектор патрульної поліції звинуватив позивача у розмові по мобільному телефону, коли той здійснював рух на перехресті з кільцевим рухом.

Однак, позивач, рухаючись транспортним засобом та, проїжджаючи перехрестя з кільцевим рухом по телефону не розмовляв (він узагалі не розмовляв). Згодом, на цьому ж записі чути коли працівники поліції подали йому звуковий сигнал про зупинку транспортного засобу, до самої зупинки автомобіля позивач не розмовляв по телефону.

Отже, висновки, які були зроблені інспектором щодо вчинення цього адміністративного правопорушення не мають жодного підтвердження.

Разом з тим, жодних доказів того, що позивач розмовляв по телефону під час керування транспортним засобом відповідачем суду не надано.

Враховуючи, що в оскаржуваній постанові, крім відео, що додано до матеріалів справи позивачем, на якому відображено відсутність викладеної в постанові суті адміністративного правопорушення, ніяких інших доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не наведено, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача в цій частині не відповідають вимогами ст. 252 КУпАП, щодо необхідності оцінки доказів особою, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оскільки, оцінити те, чого не існувало, як предмету матеріального світу на час прийняття рішення відповідач не був в змозі фізично, а, вочевидь, керувався своїм переконанням, припущенням, не оцінюючи докази, як того вимагають приписи ст. 252 КУпАП і в його діях в цій частині вбачається неправомірність, яка призвела до винесення незаконної постанови.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи проте є лише частково вірними з таких міркувань.

Колегія суддів погоджується з висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно складеної постанови серії АР №865132 від 13 травня 2017 року, ОСОБА_3 13 травня 2017 року о 11 год. 35 хв. у м. Луцьку по вул. К. Карого, керуючи транспортним засобом марки Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_1, користувався засобом зв'язку тримаючи його у руці, розмовляв по мобільному телефону, чим порушив вимоги п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху.

На підставі наведеного, відповідачем винесено постанову АР №865132 від 13 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач прийняв необгрунтоване рішення, без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Колегія суддів проаналізувавши законодавчі приписи та дослідивши матеріали справи встановила, що відеозапис співробітників поліції не містить чітких доказів того, що позивач користувався засобом зв'язку керуючи транспортним засобом, а лише запитання інспектора поліції : «Чи важливим був телефонний дзвінок для вас?», однак відповідь, а саме: «Якщо чесно, то я відразу поклав телефон» спростовується пояснення позивача, згідно яких він не відразу зрозумів питання та записом з відеореєстратора, наявним у матеріалах справи.

Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину позивача у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів приходить до висновку, що аргументи апелянта жодним чином не спростовують матеріалів справи та не доводять вини позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року №П- 278/10 визначено, що з огляду на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Оскільки, закриття справи про адміністративне правопорушення є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача про скасування постанови про адміністративне правопорушення АР№865132 є підставними та обґрунтованими, підлягають задоволенню.

Разом з тим колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості закриття адміністративного провадження.

У відповідності до ст.201 цього Кодексу підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову змінити.

Керуючись: ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Герасимчука Р.В. - задовольнити частково.

Постанову Локачинського районного суду Волинської області від 22 травня 2017 року у справі № 160/297/17 - змінити.

В частині закриття адміністративного провадження у справі позивачу - відмовити.

В решті постанову Локачинського районного суду Волинської області від 22 травня 2017 року у справі № 160/297/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повний текст судового рішення виготовлено 29.08.2017 року.