Справа № 810/3290/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3290/16 Головуючий у 1-й інстанції: Горобцова Я.В. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Дьяковій О.О.

За участі представників:

позивача: Самойленко К.В.; Синецький О.О.

відповідача: Гінчерська В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.11.16р. у справі №810/3290/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 23.08.16р. №, № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.11.16р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що господарські відносини позивача з його контрагентами - ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «Ясенсвіт», ПАТ «Жашківський елеватор», ТОВ «Транс-Вей», ТОВ «АТП 1981», ПП «Черкас» та ТОВ «ТКС-Трейд» з придбання соняшника та ріпака, його транспортування, зберігання та переробки не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представники Позивача заперечили доводи та вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.14р. по 31.12.15р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.14р. по 31.12.15р., за результатами якої складено акт перевірки від 04.08.16р. №92/10-36-14-04/32086437.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 23.08.16р.:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 325 719 грн., в т.ч.: за основним платежем - 217 146 грн., штрафні (фінансові) санкції - 108 573 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 966 851 грн., в т.ч.: за основним платежем - 2 064 614 грн., штрафні (фінансові) санкції - 902 237 грн.;

№, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період травень 2014 року, серпень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, квітень 2015 року, червень 2015 року, вересень 2015 року всього у розмірі 2 465 149,50 грн.

Підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував висновок податкового органу про порушення вимог:

п. 44.1, п. 44.2, п.п.134.1 п.134 ст. 134, п.п. 138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.п. 139.1.1 п.139 Податкового кодексу України, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 27 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.99р. №318, у результаті чого підприємством занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету всього на загальну суму 2 064 614 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 1 804 474 грн., за 2015 рік в сумі 260 140 грн.;

п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 217 146 грн., в т.ч. по періодах: за травень 2014 року в сумі 217 146 грн. та встановлено завищення суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 1 643 433 грн., в т.ч. по періодах: за квітень 2014 року у сумі 1 257 699 грн., за липень 2014 року - 55 440 грн., за жовтень 2014 року - 125 292 грн., за листопад 2014 року - 17 157 грн., за лютий 2015 року - 15 410 грн., за березень 2015 року - 25 012 грн., за квітень 2015 року - 5 869 грн., за липень 2015 року - 114 283 грн., за серпень 2015 року - 27 271 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що згідно інформації від 29.06.16р. №1838/7/10-02-2103 отриманої від ОУ Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області установлено, що ГСУ ФР ДФС України та слідчих слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000015 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.16р. за ознаками правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000015 установлено, що на території Київської області в період 2013 - 2016 років групою осіб, з метою прикриття незаконної діяльності, зареєстровано та перереєстровано на ім'я ОСОБА_7 ряд підприємств, серед яких, зокрема: ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981».

У рамках кримінального провадження було допито в якості свідка ОСОБА_7, який пояснив, що ніякого відношення до діяльності підприємств не має, жодних документів, що стосуються діяльності підприємств не підписував.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» податковий орган вказав на те, що згідно бази даних ІС «Податковий блок» підприємство має стан - 0 (платник податків за основним місцем реєстрації); свідоцтво платника ПДВ анульовано за рішенням контролюючого органу - 22.10.15р. (причина анулювання - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням); засновником та керівником підприємства є ОСОБА_8, який був допитаний у якості свідка, та вказав на свою непричетність до господарської діяльності підприємства; податковим органом не установлено наявності у підприємства майна, трудових ресурсів, виробничо-складський приміщень, основних фондів та виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981» податковий орган вказав на те, що у підприємств не встановлено наявності майна, трудових ресурсів, виробничо-складський приміщень, основних фондів та виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій. Згідно інформації отриманої від територіальних органів ДФС не підтверджено господарських операцій ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981» по ланцюгу постачання.

Надані до перевірки акти на виконання транспортних послуг за господарськими операціями позивача з ТОВ «АТП 1981» складені з порушенням вимог статті 9 Закону N 996-XIV, а саме не містять виду наданих послуг, відстань перевезення вантажу по маршруту, одиниці виміру транспортних послуг (км або т/км).

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Корсунське» податковий орган вказав на те, що службові особи цього підприємства протягом 2014 року неправомірно включили до декларації з ПДВ «спеціальний режим оподаткування» реалізацію соняшника не власного виробництва, внаслідок чого ухилились від сплати ПДВ в сумі 5 130 грн.; на виконання вимог ухвали суду Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.03.16р. було вилучено первинні документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Корсунське» за 2014 рік. До перевірки не було надано посвідчення про якість зерна придбаного у ТОВ «Корсунське», товарно-транспортні документи (акти прийому-передачі транспортних послуг, розрахунки за транспортування товару тощо).

Також податковий орган вказав на завищення позивачем фінансових витрат на суму відсотків, нарахованих за користування кредитами отриманими на загальну суму 1 093 630 грн., в тому числі у 2014 році на суму 587 630 грн., та у 2015 році на суму 506 000 грн., оскільки кредитні кошти були отримані для придбання обладнання. Такі висновки податкового органу мотивовані тим, що ТОВ «ОВОСТАР» створювалися кваліфікаційні активи, а тому дані відсотки повинні включатися до собівартості таких кваліфікаційних активів, та не включатися до складу інших витрат у податковому обліку.

Окрім того, згідно висновків акта перевірки, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 1 073 557 грн. шляхом віднесення до собівартості придбаних та реалізованих товарів в податковому обліку без надання первинних бухгалтерських документів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується реальне здійснення господарської операції з придбання товару/послуг в межах звичайної господарської діяльності суб'єктів господарювання, оплата вартості товару/послуг, правомірність формування даних податкового обліку на підставі первинних та інших документів бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам закону. Позивачем не було завищено фінансові витрати на суму відсотків; надані позивачем первинні бухгалтерські документи спростовують висновки податкового органу про завищення витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 1 073 557 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З метою реалізації принципу офіційного з'ясування обставин у справи, відповідно до статті 11 КАС України, судом апеляційної інстанції були витребувані у податкового органу докази в обґрунтування доводів апелянта щодо фактичного нездійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981».

На виконання вимог апеляційного суду, податковим органом через канцелярію суду були подані додаткові письмові пояснення, а також відповідні докази, які не подавались у суді першої інстанції, та які відповідно до статті 195 КАС України долучені до матеріалів справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, та додатково поданим доказам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закону N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У даному випадку, обставини справи та зібрані у ній докази у їх сукупності свідчать про те, що господарські операції Позивача з його контрагентом мали товарний (реальний) характер, вчинені в межах та з метою господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Як свідчать обставини справи, основним видом діяльності позивача за КВЕД є: торгівля оцією соняшниковою та ріпаковою, яка виробляється на давальницьких засадах із сировини (ріпака, насіння соняшника).

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та ТОВ ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» було укладено договір поставки №ОВ-13/11/13-ІТП від 13.11.13р., згідно умов якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору соняшник.

Всього було придбано насіння соняшника у кількості 243,06 тон.

На виконання умов договору позивачем надано, як до перевірки, так і до суду першої інстанції податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки та накладні (а.с. 91 - 149, том ІІ). Також позивачем надано картки аналізу зерна (культура соняшника) з яких вбачається, що поставлений ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» на користь позивача соняшник врожаю 2013 року та відповідає вимогам ГОСТу 5494:2006 (а.с.181 - 192, том ІІ).

Оплата вартості товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 150 - 174, том ІІ).

Між позивачем та ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» укладено договір поставки від 18.03.14р. №ОВ-18/03/14-3, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору соняшник (а.с.193-196, том ІІ).

Всього було придбано насіння соняшника у кількості 489,56 тон.

На виконання умов договору позивачем надано, як до перевірки, так і до суду першої інстанції податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату та накладні (а.с. 205 - 248, том ІІ; а.с. 1-61, том ІІІ). Також позивачем надано картки аналізу зерна (культура соняшника) з яких вбачається, що поставлений ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» позивачу соняшник врожаю 2013 року та відповідає вимогам ГОСТу 5494:2006 (а.с.100 - 115, том ІІІ).

Оплата вартості товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 62 - 93, том ІІІ).

У тому ж періоді між позивачем та ТОВ «Корсунське» було укладено договори поставки від 19.03.14р. №ОВ-19/03/14-4 та від 18.09.14р. №ОВ-18/09/14-8, за умовами яких постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору соняшник (а.с.116-119; 136 - 139 том ІІІ).

Всього було придбано насіння соняшника у кількості 1 279,75 тон.

На виконання умов договорів позивачем надано, як до перевірки, так і до суду першої інстанції податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату та накладні (а.с. 143 - 248, том ІІІ; а.с. 1- 97 том IV). Також позивачем надано картки аналізу зерна (культура соняшника) з яких вбачається, що поставлений ТОВ «Корсунське» на користь позивача соняшник врожаю 2013 року та відповідає вимогам ГОСТу 5494:2006 (а.с. 219 - 248, том IV; а.с. 1 - 19, том V).

Оплата вартості товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 100 - 190, том IV).

Між позивачем та ТОВ «ТКМ І ДМ» було уклало договір поставки від 24.07.15р. №ОВ-24/07/15-6, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору ріпак для харчових цілей (а.с.20 - 23, том V).

На виконання умов договору позивачем надано, як до перевірки, так і до суду першої інстанції податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату накладні та посвідчення про якість зерна (а.с. 27 - 41, том V). Згідно наданих посвідчень про якість вбачається, що культура: ріпак відповідає стандарту встановленого ДСТУ - 4966-08; рік врожаю 2015. Також позивачем надано картки аналізу зерна, з яких вбачається, що поставлений ТОВ «ТКМ І ДМ» позивачу ріпак врожаю 2015 року та відповідає вимогам ДСТУ - 4966-08 (а.с. 55 - 58, том V).

Оплата вартості товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 42-49, том V).

Колегія суддів проаналізувавши надані позивачем первинні документи за господарськими операціями з ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське», ТОВ «ТКМ І ДМ» вважає, що такі документи відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV та розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання обумовленого договорами товару (містять найменування товару, одиницю виміру та ціну, прізвища осіб, відповідальних за передачу-отримання МТЦ).

За умовами укладених між позивачем та ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське», ТОВ «ТКМ І ДМ» договорів, доставка всієї кількості товару здійснюється погодженими партіями на умовах DDR (Інкотермс 2010) адреса - Черкаська область, Жашківський р-н, с. Скибин, вул. Леніна, 100 у строк, погоджений Сторонами в Специфікації, у якій повинні вказуватись тип транспортного засобу та спосіб розвантаження. Згідно специфікацій до договорів, між сторонами було погоджено доставку товару також за адресою: Черкаська область, Жашківський р-н, м. Жашків, вул. Вокзальна, 1.

З метою транспортування придбаного у ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське» - соняшника, позивачем було укладено з ТОВ «АТП 1981» договір перевезення №ОВ-05/02/15-3, за умовами якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому змовником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання особі, а замовник зобов'язується оплатити перевезення вантажу відповідно до умов договору (а.с. 59 -62, том V).

На виконання умов договору перевезення, позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні, які містять необхідні реквізити, що дають змогу ідентифікувати ким здійснювалось перевезення товару, куди поставлявся товар (пункт навантаження та пункт розвантаження), містять відомості про вантаж, а також години вантажно-розвантажувальних операцій (а.с.68-97, том V; а.с.1-114, том VІ). Вказане спростовує доводи відповідача про невідповідність товарно супровідних документів вимогам закону.

Також позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV та розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання обумовлених договором послуг (містять найменування послуг, кількість, одиницю виміру та ціну), що спростовує відповідача про невідповідність актів на виконання транспортних послуг вимогам закону.

Матеріали справи також містять рахунки на оплату, податкові та видаткові накладні за господарськими операціями позивача з ТОВ «АТП 1981».

Поміж тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавець не визначив конкретного переліку документів, якими платник повинен підтвердити реальність виконання господарської операції. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає положенням статті 9 Закону N 996-XIV, та складення яких узгоджується із законодавчо установленими вимогами щодо оформлення такої операції або із звичаєвою практикою.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані в цілях госпорадської діяльності платника податку. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних робіт не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

При цьому, чинне законодавство не зобов'язує суб'єктів господарювання повторно дублювати інформацію щодо суті наданих послуг в актах про надання послуг; суть та зміст наданих послуг мають досліджуватися судом у сукупності та взаємозв'язку усіх наявних у матеріалах справи доказів.

Наявність у первинній документації суто формальних порушень самі по собі не можуть бути підставою для висновку про нездійснення господарських операцій, у випадку наявності інших первинних документів, які розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Викладене спростує доводи апелянта щодо відсутності факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «АТП 1981», з підстав не відповідності, на думку податкового органу, первинних документів вимогам Закону N 996-XIV.

Оплата вартості послуг здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 143-157, том VІ).

Також, з метою перевезення придбаного позивачем соняшнику, між ТОВ «Овостар» та ТОВ «Транс-Вей» було укладено договір перевезення №ОВ-29/12/14-1 від 25.12.14р., відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання особі, а замовник зобов'язується оплатити перевезення вантажу відповідно до умов цього договору (том 17, а.с. 47-49).

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано заявки, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, податкові та видаткові накладні, які відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV.

Оплата вартості послуг здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку.

Зауваження до господарських відносин між позивачем та ТОВ «Транс-Вей» у податкового органу відсутні.

З метою транспортування ріпака придбаного позивачем у ТОВ «ТКМ І ДМ», між позивачем та ПП «Черкасс», ТОВ «ТКС-Трейд» були укладені договори перевезення від 19.10.14р. №ОВ-06/11/15-2 та від 25.12.14р. №ОВ-29/12/14-1, відповідно, за умовами яких перевізник зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання особі, а замовник зобов'язується оплатити перевезення вантажу відповідно до умов цього договору.

На виконання вимог договорів позивачем надано заявки, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, податкові та видаткові накладні, які відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV.

Оплата вартості послуг здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку.

Зауваження до господарських відносин між позивачем та ПП «Черкасс», ТОВ «ТКС-Трейд» у податкового органу відсутні.

Таким чином, позивач підтвердив рух товару, що спростовує доводи податкового органу про безтоварність господарських операцій.

Згідно наявних у матеріалах справи товарно супровідних документів, поставка товару здійснювалась на адреси: Черкаська область, Жашківський р-н, с. Скибин, вул. Леніна, 100 та Черкаська область, Жашківський р-н, м. Жашків, вул. Вокзальна, 1.

Так, між позивачем та ТОВ «Ясенсвіт» було укладено договір відповідального зберігання від 01.06.13р. №ОВ-01/06/13-11, за умовами якого зберігач зобов'язаний за винагороду та на умовах, встановлених цим договором, прийняти та зберігати передану йому поклажодавцем продукцію: насіння соняшнику, олію соняшникову, шрот та макуху соняшникову, лузгу соняшника та інше майно, і повертати це майно за вимогою поклажодавця. Майно зберігається на складі Зберігача, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Жашківський р-н, с. Скибин, вул. Леніна, 100 (том 12, а.с. 189-190).

На підтвердження виконання умов договору матеріали справи містять акти приймання-передачі майна на зберігання та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), які відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV та розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання обумовлених договором послуг.

Оплата вартості придбаних послуг здійснювалась у безготівковій формі.

Також у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Ясенсвіт» було укладено договір №ОВ-01/06/13-10 від 01.06.13р. про переробку давальницької сировини, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати відповідно до умов вказаного договору роботу з переробки давальницької сировини насіння соняшника у готову продукцію олію соняшникову нерафіновану не виморожену пресовану вищого або першого ґатунку, а замовник зобов'язується прийняти готову продукцію та оплатити її вартість (том 12, а.с. 185-186).

На підтвердження виконання умов договору, матеріали справи містять акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові та видаткові накладні, які відповідають вимогам статті 9 Закону N 996-XIV та розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання обумовлених договором послуг (містять найменування товару який передавався на переробку, одиницю виміру та ціну, прізвища осіб, відповідальних за передачу-отримання товару).

На підтвердження виконання умов договорів, матеріали справи містять також відповідь на запит від 26.10.16р. вих. №ЯС-26/10/16-620 з якої вбачається, що відповідно до договору відповідального зберігання №ОВ-01/06/13-11 від 01.06.13р. за період з березня 2014 року по червень 2014 року ТОВ «Ясенсвіт» отримано на зберігання 6 096,21 тон насіння соняшника, згідно договору про переробку сировини №ОВ-01/06/13-10 від 01.06.13р. у період з березня 2014 року по серпень 2014 року ця сировина перероблена у олію соняшникову та супутні продукти. Згідно договору відповідального зберігання №ОВ-01/06/13-11 від 01.06.13р. за період липень 2015 року по серпень 2015 року ТОВ «Ясенсвіт» отримано на зберігання 2 480,01 тон ріпаку та згідно договору про переробку сировини №ОВ-01/06/13-10 від 01.06.13р. у період з липня 2015 року по вересень 2015 року ця сировина перероблена в олію ріпакову та супутні продукти (том 19, а.с. 66-67).

Колегією суддів установлено, що у ТОВ «Ясенсвіт» наявні потужності для здійснення переробки соняшнику та ріпака, що підтверджується укладеним між ТОВ «Ясенсвіт» та ТОВ «ІЦ Альтера» договором поставки від 27.12.12р. №26/12, згідно умов якого контрагентом позивача придбалась електротехнічна продукція та засоби автоматизації (а.с.163, том VІ).

Матеріали справи також містять акти приймання - здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 31.03.12р., акти передачі в монтаж від 31.03.14р., журнал реєстрації лабораторних аналізів №1. Також матеріали справи містять акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.02.12р., від 31.01.12р., від 31.07.11р., наказ №101/1 від 29.02.12р., №100/3 від 31.01.12р., №83/1 від 01.07.11р. (том 2, а.с. 76-84), виписки з банків (том 16, а.с. 237-249, том 17, а.с. 1- 46, 157-165).

Поміж тим, між позивачем та ПАТ «Жашківський елеватор» було укладено договори складського зберігання від 24.07.14р. №14-7 та №15-5 від 07.07.15р., згідно умов яких поклажодавець зобов'язаний здійснити поставку та/або передати на зберігання зернові, олійні, насіннєві культури, та здійснити оплату наданих послуг. Склад зберігання знаходиться за адресою: Черкаська область, Жашківський р-н, м. Жашків, вул. Вокзальна, 1.

Виконання умов договорів підтверджується наявними у матеріалах справи розпорядженнями на очищення, сушіння зерна, насіння олійних культур і трав, актами на очищення, сушіння зерна, насіння олійних культур і трав, актами здачі-прийняття наданих послуг від 30.11.2014, від 31.12.2014, актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) розшифровками обліку зберігання, рахунками-фактур, складськими квитанціями на зерно.

Оплата вартості придбаних послуг здійснювалась у безготівковій формі.

Колегія суддів зазначає, що на момент взаємовідносин позивача з вказаними контрагентами останні були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їх керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується матеріалами справи, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало.

Податковим органом також не надано належних доказів й на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів об'єктивної неможливості здійснення господарських операцій, або ж відсутності можливості залучення до виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем третіх осіб. Законодавство не виключає залучення до виконання робіт третіх осіб. Якщо таке залучення має наслідком недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни, то це не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Згідно з підпунктом 14.136 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

У даному випадку, як свідчать матеріали справи та вірно установлено судом першої інстанції, господарські відносини між позивачем та його контрагентами зумовлені необхідністю виконання позивачем взятих на себе зобов'язань згідно укладених договорів на поставку готової продукції (олії соняшникової; олії з ріпака) з третіми особами, а саме: ПАТ «Київський маргариновий завод» (договір поставки від 04.06.13р.№ОВ-04/06/13-1); Компанія «AL MAUSIM LIMITED» (контракт від 16.07.13р. №119), ТОВ «Торговий Дім «Біотрейд» (видаткові накладні №КИ-ОВ006535 від 21.10.14р., №КИ-ОВ006516 від 20.10.14р., товарно-транспортні накладні №6 від 21.10.14р., №5 від 20.10.14р. (том 8, а.с. 62-67)); Транспортно-виробнича фірма «Наталка» (видаткові накладні №КИ-ОВ002087 від 11.04.14р., №КИ-ОВ002091 від 12.04.14р., №КИ-ОВ002093 від 14.04.14р., №КИ-ОВ002192 від 16.04.14р., №КИ-ОВ002209 від 17.04.14р., №КИ-ОВ002265 від 18.04.14р., №КИ-ОВ003760 від 27.06.14р., №КИ-ОВ003604 від 20.06.14р., №КИ-ОВ003426 від 13.06.14р., №КИ-ОВ002966 від 23.05.14р., №КИ-ОВ002702 від 12.05.14р., №КИ-ОВ002664 від 08.05.14р., товарно-транспортні накладні №68 від 11.04.14р., №69 від 12.04.14р., №70 від 14.04.14р., №74 від 16.04.14р., №76 від 17.04.14р., №78 від 18.04.14р., №128 від 27.06.14р., №123 від 20.06.14р., №101 від 23.05.14р., №92 від 12.05.14р.,№90 від 08.05.14р., довіреність №47 від 11.04.14р., №81 від 26.06.14р., №77 від 20.06.14р., №74 від 12.06.14р., №55 від 07.05.14р. (том 9, а.с. 68-87, том 10, а.с. 220-221, 224-236, том 12, а.с. 113-123).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується безпосередній зв'язок між правочинами, вчиненими позивачем з контрагентами ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «Ясенсвіт», ПАТ «Жашківський елеватор», ТОВ «Транс-Вей», ТОВ «АТП 1981», ПП «Черкас» та ТОВ «ТКС-Трейд».

Податковим органом не доведено, що позивач та його контрагенти при укладанні вказаних угод мали умисел на їх укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, неможливість її вчинення в силу відсутності основних засобів, персоналу, тощо.

Колегією суддів установлено, що договори та первинні документи, що супроводжують їх виконання від імені ТОВ «ТКМ І ДМ» та ТОВ «АТП 1981» підписані директором ОСОБА_9, а тому покликання апелянта на протокол допиту свідка - ОСОБА_7, який заперечує свою причетність до господарських операцій цих підприємств є необґрунтованими. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними підприємствами, з яких вбачається, що ОСОБА_9 - керівник підприємств.

Те ж саме стосується й покликань податкового органу на те, що допитаний у якості свідка - ОСОБА_8 заперечив свою причетність до господарської діяльності ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», оскільки згідно даних з ЄДР ОСОБА_8 є керівником вказаного підприємства з 14.03.16р, тоді як досліджувані операції мали місце у період березень - травень 2014 року, а договір та первинні документи за взаємовідносинами підписані іншою особою - ОСОБА_7 , який згідно наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент здійснення господарських операцій був керівником та засновником ТОВ «Кагарлик Агро Артіль».

За таких обставин, покликання апелянта на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 30.03.17р. у справі №368/410/17, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого за ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1 КК України - не заслуговують на увагу, оскільки перереєстрація на ім'я ОСОБА_10 ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» та ТОВ «ТКМ І ДМ» мала місце у березні 2016 року (а.с. 73, том 20), в той час, як господарські операції між позивачем та вказаними підприємствами мали місце у періоді березень - травень 2014 року та липень - вересень 2015 року - відповідно.

Поміж тим, податковим органом не надано судових рішень на підтвердження незаконних дій посадових осіб контрагентів позивача у період господарських відносин з такими контрагентами.

З ухвали Таращанського районного суду Київської області від 09.02.17р. у справі №379/149/17 (а.с. 66-69, том 20), на яку покликається апелянт, та згідно з якою закрито кримінальне провадження №000009, внесене у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 27.01.17р., а підозрюваного ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, вбачається, що кримінальне провадження №000009 було відкрите відносно ОСОБА_7 у зв'язку з перереєстрацією на його ім'я ТОВ «Слобода М», без мети ведення господарської діяльності. Втім, позивач у перевіряємому періоді не мав господарських відносин з ТОВ «Слобода М».

Вказана ухвала суду не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі, а тому не може бути належним доказом в розумінні частини 1 статті 70 КАС України.

Не заслуговують на увагу і покликання апелянта на отриману ним від територіальних органів ДФС податкову інформацію по ланцюгу постачання контрагентів позивача - ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981», з огляду на те, що контролюючим органом не досліджувались господарські операцій безпосередньо між позивачем та його контрагентами.

Поряд з цим, як свідчать обставини справи, протягом 2014-2015 років, Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проводились позапланові виїзні перевірки ТОВ «Овостар» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування, про що було складено відповідні акти про результати цих перевірок.

Так, згідно актів про результати позапланової виїзної перевірки №2271/1501/32086437 від 24.06.2014 року за період березень-квітень 2014 року, а також №4551/1501/3286437 від 12.12.2014 року за період вересень-жовтень 2014 року, які наявні в матеріалах справи, обсяги постачання та правомірність включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за вказані періоди від постачальників, в тому числі ТОВ «АГРОФІРМА ГРЕЙН ПЛЮС», ТОВ «КАГАРЛИК АГРО АРТІЛЬ», ТОВ «Корсунське» були підтверджені контролюючим органом.

У актах перевірки (пп.3.14.3.) зазначено, що «в ході перевірки не виявлено серед постачальників суб'єктів господарювання, які надали податковий кредит і не задекларували податкові зобов'язання, здійснюють операції, не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру)».

Вказане спростовує твердження Відповідача про допущені порушення вказаними контрагентами при веденні їх податкового обліку та господарської діяльності у відповідних періодах, дані постачальники задекларували свої податкові зобов'язання.

Покликання апелянта на недобросовісність намірів ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль», ТОВ «Корсунське», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «АТП 1981» у здійсненні господарських відносин не заслуговують на увагу, з огляду на те, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (навіть якщо і мало місце) має правові наслідки саме для таких контрагентів, адже порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування чи перевірки законності їх створення (заснування), а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. Отже, добросовісний платник податку не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

У даному випадку, податковим органом не доведено обізнаність Позивача про порушення вимог податкового чи іншого законодавства, як і не доведено зв'язок таких порушень (навіть якщо такі і мали місце) з формуванням Позивачем даних податкового обліку за наслідками господарських операцій з вказаними контрагентами.

Податковим органом не надано належних доказів й на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об'єктивної неможливості здійснення господарських операцій.

Допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягти відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У Рішенні від 22.01.2009 справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини наголошував на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем фінансових витрат на суму відсотків, нарахованих за користування кредитами отриманими на загальну суму 1 093 630 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Регулювання фінансових витрат та їх розподіл між витратами періоду та вартістю кваліфікаційного активу проводиться на підставі Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28.04.06р. №415 (далі - П(С)БО 31).

Пункт 4(С)БО 31 визначає, що фінансові витрати визнаються: суб'єктами малого підприємництва - юридичними особами, представництвами іноземних суб'єктів господарської діяльності та юридичними особами, що не займаються підприємницькою діяльністю (крім бюджетних установ), витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов'язаннями); іншими юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов'язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

Пункт 5 П(С)БО 31 встановлює, що капіталізація фінансових витрат (тобто віднесення процентів пов'язаних із запозиченнями, до собівартості кваліфікаційного активу) застосовується лише до суми тих фінансових витрат, яких можна було б уникнути, якби не здійснювалися витрати на створення кваліфікаційного активу.

Кваліфікаційний актив - актив, який обов'язково потребує суттєвого часу для його створення (абз 3 р. 4 5 П(С)БО 31). Втім, П(С)БО 31 не містить визначення, що саме вважається суттєвим часом, проте Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджені наказом Мінфіну України від 01.11.09р. №1300 (далі - Методичні рекомендації №1300), визначають його як час, який становить більше, ніж 3 місяці.

В акті перевірки зазначено, що згідно з рекомендаціями Мінфіну, наданими у листі від 01.06.06р. №31-34000-10-5/11601, істотними вважається понад три місяці.

Капіталізація фінансових витрат здійснюється тільки протягом періоду створення кваліфікаційного активу. До собівартості кваліфікаційного активу включається сума фінансових витрат підприємства, обчислена з урахуванням витрат на створення кваліфікаційного активу та процентних ставок за позиками (п. 2.3 Методичних рекомендацій №1300).

Пунктом 2.9 Методичних рекомендацій №1300 встановлено, що капіталізація фінансових витрат припиняється після завершення робіт із створення кваліфікаційного активу, а саме після:

введення в експлуатацію основних засобів забудовником;

введення в експлуатацію основних засобів і нематеріальних активів, які створювались на підприємстві;

завершення підрядником виконання робіт за будівельним контрактом;

оприбуткування готової продукції з суттєвим за часом операційним циклом.

Як встановлено судом першої інстанції, що не заперечується відповідачем, обладнання введено в експлуатацію станом на 01.01.14р., тобто на початок періоду, що перевірявся.

У свою чергу, Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку фінансових витрат затверджені наказом Міністерства фінансів України, не мають обов'язкового характеру, оскільки не є тією категорією нормативно-правових актів, що встановлюють приписи загальнообов'язкового характеру. Міністерство фінансів України у своєму листі від 14.04.11р. №31-08410-07-10/9789 вказує також на те, що в Методичних рекомендаціях з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 01.11.10р. №1300, викладено рекомендовані підходи до порядку капіталізації фінансових витрат на створення кваліфікаційного активу, норми капіталізації та терміни, протягом яких здійснюється капіталізація.

На підставі викладеного вбачається, що на сьогоднішній день не існує загальнообов'язкового визначення того, який проміжок часу має вважатися «суттєвим» для цілей визначення кваліфікаційного активу в обліку.

З приводу висновків акта податкового органу про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 1 073 557 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач «Для ведення бухгалтерського обліку» використовує програмне забезпечення 1С.

Алгоритм розрахунку собівартості підприємства базується на послідовному аналізі витрат, які були понесені на протязі звітного періоду, їх вартісної оцінки та включення понесених витрат в собівартість випущеної продукції.

При цьому витрати сировини відносяться на собівартість напівфабрикату та в подальшому на собівартість готової продукції відразу при їх списанні у виробництво. Такі операції відображаються підприємством в обліку щодня по мірі здійснення виробництва. Інша частина витрат, зокрема витрат на зарплату та відрахування, амортизація, витрати газу та електроенергії, інші матеріальні витрати формуються лише наприкінці звітного періоду та відносяться на собівартість напівфабрикатів, а в подальшому на собівартість готової продукції шляхом проведення відповідного розрахунку.

Так для розрахунку собівартості в програмному забезпеченні 1С призначений документ «Расчет себестоимости вьпуска». Це регламентний документ, який автоматично здійснює розрахунок собівартості по напрямку випуску напівфабрикатів та готової продукції виходячи з накопичених протягом звітного періоду витрат.

Алгоритм розрахунку собівартості розбивається на декілька етапів.

На перших етапах безпосередньо здійснюється розрахунок фактичної собівартості до напрямкам руху та використання продукції, списання матеріалів та напівфабрикатів, розподіл та списання загальновиробничих витрат. На наступних регламентних етапах дійснюється закриття адміністративних витрат та витрат на збут.

При закритті кожного наступного переділу по прямим затратам спочатку партії напівфабрикатів, а далі партії готової продукції отримують прирощення вартості - відхилення фактичної собівартості сформованого на даному переділі від попередньо сформованої. Таким чином закривається кожен наступний переділ.

Оскільки позивач є великим виробничим підприємством, а сам процес виробництва яєчних продуктів досить багатогранний і включає декілька послідовних етапів(переділів), як-то розбивання яйця, отримання напівфабрикату, ферментація напівфабрикату, і на кінець безпосередньо виробництво готової продукції, то в процесі виробництва є частими випадки виникнення пересортування партій напівфабрикатів та готової продукції внаслідок технічних і програмних помилок в обліковій базі. Дані випадки пересортування партій виявляються як в процесі поточної щоденної роботи, так і в процесі закриття собівартості в кінці звітного періоду чи по результатам інвентаризацій. Для приведення облікових даних у відповідність в таких випадках використовується документ програми 1С «Пересортица». Документ призначений для зміни характеристик і серій (партій) номенклатури, які були зареєстровані (сформовані) в обліковій базі при оформленні надходження запасів як з виробництва так і від сторонніх організацій.

В документі вказується склад (підрозділ), на якому зберігаються та обліковуються позиції номенклатури, відносно яких необхідно змінити характеристики чи серії.

В табличній частині документа вказуються старі та нові значення характеристик і серій, а також кількість номенклатури. При проведенні документа списується вказана кількість позицій із старими значеннями характеристик і серій, і одночасно оприбутковується така сама вказана кількість позицій номенклатури з новими значеннями характеристик і серій. Таке списання-оприбуткування здійснюється через службовий рахунок, який вказується в документі. В обліку ТОВ «Овостар» як проміжний рахунок для проведення пересортування використовується рахунок 946.

Тобто, в результаті проведення документу «Пересортица» фактична кількість і позиції номенклатури не змінюються і відображаються одночасно як по Дт так і по Кт рахунку 946. При цьому вартість номенклатури також відображається одночасно по Дт і Кт рахунку 946 в сумі попередньо сформованій в балансі на дату проведення документу «Пересортица».

В зв'язку з закладеним в обліковій базі 1С механізмом проведення пересортування принципу списання-оприбуткування та з урахуванням використання проміжного рахунку 946 розривається логічний зв'язок напрямку випуску продукції, тобто облікова.

База в такому випадку розцінює першу частину операції пересортування, якою списується некоректна партія чи характеристика номенклатури як кінцевий випуск продукції ігноруючи при цьому другу частину операції пересортування, якою оприбутковується та ї сама кількість номенклатури тільки вже з іншою партією чи характеристикою.

В результаті при проведенні регламентного документу 1С «Расчет себестоимости выпуска» витрати накопичені на рахунках виробництва в кінці звітного періоду не приростають по ланцюгу по напрямку використання продукції до моменту її списання при реалізації на 901 рахунок, а розриваються та накопичуються на рахунку 946, з якого документом «Определение финансовых результатов» не закрита сума приросту собівартості по результатам звітного місяця, яка не потрапила в силу програмного обмеження на 901 рахунок, закривається з Кт 946 рахунку безпосередньо на рахунок 791.

При перевірці надавалися аналіз рахунку 946 за 2014 рік та картки по Дт та Кт оборотах цього ж рахунку. Якщо аналіз рахунку не є достатньо інформативним та дозволяє різне тлумачення операцій здійснених через рахунок 946, то картки по оборотам рахунку дають чітко зрозуміти природу проведених операцій. Зокрема по картках оборотів рахунку 946 можна чітко побачити, що одна й таж номенклатура спочатку списується на Дт рахунку 946 з рахунку запасів і в той же момент в такій же кількості і сумі оприбутковується з Кт рахунку 946 на рахунок запасів. При цьому змінюються лише певні характеристики номенклатури. В кінці місяця, як було описано вище, при допроведенні, остаточному формуванні сум собівартості в силу програмного обмеження частина цих сум замість потрапити до вартості пересортованих запасів і далі в собівартість реалізованої продукції, залишається на Дт 946 рахунку. Приріст «завислих» сум собівартості також видно по картці Дт рахунку 946.

Таким чином завислі суми по Дт 946 рахунку в результаті пересортування партій напівфабрикатів чи продукції та списані в подальшому на рахунок 791 є нічим іншим ніж частиною собівартості пересортованих запасів, яка мала б при реалізації списатися в Дт рахунку 901.

При цьому, колегією суддів враховано роз'яснення спеціалізованої організації - ТОВ «ФОРТ: КОРПОРАТИВНІ СИСТЕМИ» щодо технічних особливостей відображення забезпеченні 1С8 обліку операції з пересортуванням партій готової продукції, напівфабрикатів та інших запасів в процесі виробництва (том 17, а.с. 72).

За наведених обставин та правових норм колегія, суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.11.16р. у справі №810/3290/16 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.11.16р. у справі №810/3290/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 30.08.17

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.