Справа № 803/981/17
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28 серпня 2017 рокуСправа № 803/981/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Ю.) звернулася з адміністративним позовом до начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації ОСОБА_2 (далі відповідач, начальник відділу освіти та молоді) про визнання протиправною бездіяльності, яка виразилась у не розгляді та ненаданні відповіді на заяву позивача від 19.04.2017, зобовязання розглянути заяву і письмово повідомити заявника про результати її розгляду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 01.09.2008 по 25.07.2017 займала посаду завідувача Рожищенського дошкільного навчального закладу №1 «Малятко». 30.01.2017 відносно неї був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок чого позивач наказом начальника відділу освіти та молоді №44-к від 16.02.2017 була відсторонена від виконання службових повноважень за посадою до закінчення розгляду справи судом. Постановою апеляційного суду Волинської області від 07.04.2017 скасовано постанову Рожищенського районного суду від 06.03.2017 в частині визнання ОСОБА_1 винною за ч.1 ст.172-2 КУпАП, провадження за даним правопорушенням закрито, постановлено вважати позивача винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-2 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. У звязку із завершенням судового розгляду ОСОБА_1 19.04.2017 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила поновити її на займаній посаді з дня винесення судового рішення. Однак відповіді на вказану заяву не отримала, внаслідок чого вважає, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду та ненадання відповіді на її звернення.

В судове засідання позивач не прибула, свого представника не направила, подала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.58).

Відповідач в судове засідання 28 серпня 2017 року не прибув, при цьому подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із проведенням районної серпневої педагогічної конференції, яка призначена на 28 серпня 2017 року 11:00 год. На підтвердження проведення конференції додано копію наказу по відділу освіти та молоді від 18.08.2017 №144 «Про підготовку та проведення районної серпневої педагогічної конференції» (а.с.59-60).

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд вважає, що вклопотання відповідача про відкладення розгляду справи слід відхилити з таких підстав. Як свідчать матеріали справи, в судове засідання у даній справі, що відбулось 19.08.2017, прибули відповідач та його представник, однак у звязку з неприбуттям позивача розгляд справи відкладено на 28.08.2017. Отже, про дату, час та місце судового розгляду відповідач та його представник були належним чином повідомлені, про що також свідчать їхні підписи на повідомленні про судове засідання (а.с.56). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин неприбуття в судове засідання представника відповідача, при цьому доданий до заяви про відкладення розгляду справи наказ про проведення конференції не містить вказівку на час її проведення, що в свою чергу не дає суду можливості встановити наявність поважної причини неприбуття відповідача в судове засідання, призначене на 11 год. 28.08.2017.

З врахуванням того, що відповідачем подані заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с.36-38), суд вирішив здійснювати розгляд справи у відсутності відповідача та його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення субєктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підвідомчості інших судів.

Відтак, при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, субєктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України визначене поняття публічної служби, під якою розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто, предметом розгляду у адміністративному суді можуть бути лише справи щодо правовідносин, що виникають з приводу виникнення, проходження, припинення публічної служби.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги до начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяву, зобовязання розглянути заяву та письмово повідомити заявника про результати її розгляду. Так, у заяві йдеться про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідуючої Рожищенського ДНЗ №1 «Малятко».

При цьому, посадовою інструкцією начальника відділу освіти та молоді районної державної адміністрації визначено, що відповідно до своїх завдань і обовязків він призначає на посаду і звільняє з посади працівників відділу, керівників навчальних закладів та установ освіти комунальної форми власності.

Таким чином, відповідач в правовідносинах призначення та звільнення керівника комунального закладу виступає не як субєкт владних повноважень, а як роботодавець - сторона трудового контракту.

Отже, лише участь у справі сторони, яка є субєктом владних повноважень, не може свідчити про наявність між сторонами публічно-правового спору, оскільки в даному випадку спір виник не з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Крім того, посада, з якої було звільнено позивача, не відноситься до публічної служби у розумінні статті 3 КАС України.

Водночас згідно преамбули Закону України «Про звернення громадян» даний Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Отже, Закон України «Про звернення громадян» не регулює правовідносини, які виникають під час звернення працівника до свого роботодавця, оскільки право звернення громадян в межах даного Закону із заявою або клопотанням щодо реалізації трудових прав не передбачено.

Водночас трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (частина перша статті 1 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України)).

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З вищенаведеного сліду, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не повязаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства у місцевому загальному суді із дотриманням правил територіальної підсудності.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, для повернення судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову позивачу ОСОБА_1 необхідно звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу освіти та молоді Рожищенської районної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії закрити.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

ОСОБА_3Плахтій

Ухвала в повному обсязі складена 30 серпня 2017 року.