Справа № 805/1617/17-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року справа № 805/1617/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 805/1617/17-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною вимогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУДФС у Донецькій області), в якому просила: визнати недійсною вимогу ГУДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-460-17 від 15.02.2017 (а. с. 4-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року зазначений позов ОСОБА_4 задоволений повністю, а саме: визнано недійсною вимогу № Ф-460-17 про сплату боргу від 15 лютого 2017 року, винесену ГУДФС в Донецькій області (а. с. 35-37).

Відповідач не погодився з постановою суду та подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також зазначив, що особа, яка обрала спрощену систему оподаткування і, яка отримує пенсію за вислугу років, не звільняється від сплати за себе єдиного внеску згідно п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а. с. 41-43).

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 24.05.2013 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, перебуває на обліку в Словянській ОДПІ (а. с. 10).

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серія Б №375331 від 31.05.2013 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (а. с. 11).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за вислугу років, яка призначена згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується матеріалами справи та представниками сторін в суді апеляційної інстанції.

15 лютого 2017 року ГУДФС у Донецькій області було сформовано вимогу № Ф- 460-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску відносно ОСОБА_4, який станом на 31.01.2017 року становить 15381,99 грн. (а. с. 13).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним питанням у справі є наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» як пенсіонера, який отримує пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в сукупності з нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» як пенсіонера за віком.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464 - VІ (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1. ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI від 07.07.2011 року, яким ст.4 Закону №2464 було доповнено ч.4 такого змісту: «Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Так, за змістом пункту 1 частини першої статті 25 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування» надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення, зокрема, пенсійне страхування: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у звязку з втратою годувальника, медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Отже, пенсіонер за віком, будучи раніше учасником загальнообовязкового державного соціального страхування, мав право і скористався одним з видів пенсійного страхування пенсією за віком, однак має право також на інші можливі для його статусу види соціальних послуг та матеріальне забезпечення.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 2464-VІ кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Таким чином, пенсія за віком є одним з видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентуються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992.

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом № 1058-ІV та Законом № 2262-ХІІ є різними державними пенсіями. Різниця при цьому зумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для пенсії за віком.

Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного суду України від 18.11.2014 у справі №21-379а14, який відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обоязковим для застосування судом.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального закону дійшов помилкового висновку, що позивач як пенсіонер за віком звільнений від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», оскільки позивач є пенсіонером за вислугу за Законом №2262.

Щодо наявності правових підстав для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в сукупності з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669 (далі Закон №1669).

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт б) розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

«9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Колегія суддів звертає увагу відповідача на той факт, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону.

Місто Словянськ Донецької області, на території якого розташоване Словянська ОДПІ, входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ позивач звільняється від виконання зобовязань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

З матеріалів справи встановлено, що спірна вимога від 15.02.2017 №Ф-460-17 сформована відповідно до статті 25 Закону №2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме, за положеннями частини четвертої цієї статті, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обовязку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги від 15.02.2017 №Ф-460-17 на момент її складання.

Таким чином, факт формування спірної вимоги про сплату недоїмки є протиправним на момент її формування.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків (єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив спір, проте навів інші мотиви прийняття постанови та застосував норми Закону №2464 в редакції, не чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вірно вирішив справу за суттю вимог, проте мотиви задоволення позовних вимог є помилковими та частково застосував не ті норми матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, внаслідок чого постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови і положень закону, якими керувався.

В повному обсязі ухвала складена 29 серпня 2017 року.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 196, ст.198 ч.1 п.2, ст.201 ч.1 п.1, ст.205 ч.2, ст. 206, ст. 212, ст.244-2 ч.1, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 805/1617/17-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною вимогу змінити в частині обґрунтування мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови і положень закону, якими керувався.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_5