Справа № 174/209/17
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №174/209/17
Провадження №2-а/173/54/2017
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 серпня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетрвоської області

У складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, згідно я кого просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати відповідача починаючи з 06.10.2016 року призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 143 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він згідно Указу Президента України № 1472/2003 від 20.12.2003 року, був призначений на посаду судді. Згідно постанови Верховної ради України № 1735-У1 від 19.11.2009 року був обраний на посаду судді безстроково і в період з 08.01.2004 року по 05.10.2016 року включно, працював суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. З 06.10.2016 року суддя у відставці.

13.10.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до довідки від 23.12.2016 року відповідач призначив йому та став виплачувати грошове утримання у розмірі 80% від його суддівської винагороди, починаючи з 13.10.2016 року. Про даний факт йому стало відомо з довідки, яку він отримав 23.12.2016 року. Перша виплата йому була здійснена у грудні 2016 року.

Його стаж на посаді судді складає 12 років 08 місяців. Крім стажу роботи на посаді судді, він також має стаж роботи 20 років 04 місяці, який прирівняний до суддівського і складається: - з періоду проходження строкової військової служби з листопада 1973 року по листопад 1975 року; половини строку навчання за денною формою в Свердловському юридичному інституті; з серпня 1976 року по червень 1980 року роботи на посадах слідчого, старшого слідчого Вуктильського РВВС Комі АРСР; з липня 1980 року по вересень 1988 року, слідчого Верхньодніпровського РВВС Дніпропетровської області; з вересня 1988 року по січень 1990 року - слідчого міського відділу Вільногірського ВВС Дніпропетровської області,з червня 1990 року по липень 1992 року та заступника начальника начальника слідчого відділення вільно гірського ВВС Дніпропетровської області з лютого 1994 року по січень 1997 року.

Таким чином, відповідно до рішення ОСОБА_3 юстиції від 19.09.2016 року № 2701/0/15-16 визначено, що він, як суддя, набув достатній стаж роботи для відставки судді, а саме: 33 роки 02 місяці, протягом дії ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

ОСОБА_3 юстиції та Верховна рада України в своїх рішеннях, стосовно звільнення його, як судді, у відставку, врахували, що крім стажу роботи на посаді судді, він має стаж роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника по слідству, начальника слідчого відділення. Крім того відповідно до п. 3.1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2205 року № 865, йому до суддівського стажу зараховано половина строку навчання за денною формою в Свердловському юридичному інституті та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином він має стаж роботи, що дає право на відставку та довічне грошове утримання 33 роки, 02 місяці, 22 дні, що дає йому право на 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а відповідач призначив йому довічне грошове утримання у розмірі 80% від його суддівської винагороди. Вважає такі дії відповідача неправомірними, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, подавши письмові заперечення та пояснила, що позивачу зараховано до трудового стажу час роботи на посаді судді з 09.01.2004 року по 30.09.2016 року, який склав 12 років 08 місяців 22 дні. При цьому обрахунок стажу його роботи проведений відповідно до ЗУ № 1402-УШ, який набрав чинності 30.09.2016 року, «Прикінцевими та перехідними положеннями» якого передбачено, що у судді у відставці, в тому числі, який вийшов у відставку після набрання чинності цим законом, щомісячне довічне грошове утримання встановлюється у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗУ № 1402-УШ

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач згідно Указу Президента України № 1472/2003 від 20.12.2003 року, був призначений на посаду судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. Згідно постанови Верховної ради України № 1735-У1 від 19.11.2009 року позивач був обраний на посаду судді безстроково і в період з 08.01.2004 року по 05.10.2016 року включно, працював суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. З 06.10.2016 року суддя у відставці.

13.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до довідки від 23.12.2016 року відповідач призначив позивачу та став виплачувати грошове утримання у розмірі 80% від його суддівської винагороди, починаючи з 13.10.2016 року. Про даний факт позивачу стало відомо з довідки, яку він отримав 23.12.2016 року. Перша виплата йому була здійснена у грудні 2016 року.

Стаж роботи позивача на посаді судді складає 12 років 08 місяців. Також судом встановлено, що в період з 10 листопада 1973 року по 08 листопад 1975 року позивач проходив військову службу в лавах ОСОБА_4. З 1976 року по 1980 рік навчався за денною формою в Свердловському юридичному інституті. З серпня 1976 року по червень 1980 року позивач працював на посадах слідчого, старшого слідчого Вуктильського РВВС Комі АРСР, З липня 1980 року по вересень 1988 року, слідчого Верхньодніпровського РВВС Дніпропетровської області. З вересня 1988 року по січень 1990 року - слідчого міського відділу Вільногірського ВВС Дніпропетровської області. З лютого 1994 року по січень 1997 року - заступником начальника по слідству начальником слідчого відділення Вільногірського ВВС Дніпропетровської області, що підтверджується даними трудової книжки, диплому, та військового квитка.

Відповідно до рішення ОСОБА_3 ради юстиції від 19.09.2016 року № 2701/0/15-16, з яким погодилась Верховна ОСОБА_3 України, ухвалюючи рішення про відправлення позивача у відставку, визначино, що позивач як суддя, набув достатній для відставки стаж роботи, а саме 33 роки, 2 місяці, протягом дії ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до п.11 розділу Х111 «Перехідні положення» ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» у редакції чинній до 28.03.2015 року,судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» зі змінами, внесеними ЗУ від 24.02.1994 року № 4015-Х1, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також стаж роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному та відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п. 3.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, до суддівського стажу зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до положень статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону №2856-УІ від 23.12.2010 року, якою визначено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям загальної юрисдикції виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету, за винятком суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, яким грошове утримання виплачується цими судами.

При цьому, п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції, яка діяла до 28.03.2015 року, було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 року, який передував зазначеному закону, було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги. Однак, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» були внесенні зміни, зокрема які стосувалися суддівської винагороди та порядку розрахунку суддівського стажу.

Згідно ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28.03.2015 року встановлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно зі ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зазначеній редакції, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ОСОБА_3 ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України;судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що до стажу роботи судді, який був призначений на посаду до набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів», також зараховується стаж роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги. Зазначені зміни стосуються обчислення суддівського стажу для визначення саме розміру довічного грошового утримання.

Позивач працював на посаді судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 12 років 08 місяців,тобто більше десяти років. Також виходячи із наведеного вище до стажу роботи позивача, що надає йому право на призначення довічного грошового утримання судді відносяться періоди його роботи слідчим, начальником слідчого відділу, половина часу навчання за денною формою навчання у Свердловському юридичному інституті та період проходження військової служби. І його загальний стаж роботи який дає право на призначення грошового утримання судді у відставці складає 33 роки 2 місяці.

Таким чином суд вважає хибною позицію відповідача,який при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці врахував його роботу лише на посаді судді Вільногірського міського суду відповідно до ЗУ №1402-УШ з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Приписами ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Також, Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року по справі №1-21/2005 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у тому числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів.

Призначивши позивачу довічне грошового утримання з врахуванням фактично отримуваної ним доплати за вислугу років в розмірі 80%, відповідач звужує право позивача на отримання належного довічного грошового утримання, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів.

Серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення щомісячного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати, згідно Постанови правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 р. № 5-5). Відповідно до даної Постанови Заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подається до управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах(далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) за місцем проживання (реєстрації) судді через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

До заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додаються наступні документи:

копія акта Верховної ОСОБА_3 України або Президента України про звільнення судді у зв'язку з поданням заяви про відставку;

наказ про відрахування судді зі штату суду та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді;

відомості про місце проживання (реєстрації) судді увідставці;

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження

наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637( 637-93-п ).

довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2).

Враховуючи вищезазначене, суд крім того приймає до уваги те, що відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, дії відповідача при розгляді заяви позивача щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суперечать його обов'язкам та повноваженням, суперечать чинному законодавству в частині визначення стажу роботи позивача, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, що в свою чергу свідчить про його протиправність.

Згідно статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, у тому числі органів державної влади.

Положеннями статті 26 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів.

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

А в рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 зазначено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належним грошовим матеріальним утриманням. Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з частиною 3 статті 22 Конституції України.

Щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікуваних на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближене до грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України у справі № 21-6664а15 від 06 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається ст.. 131 цього Закону має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, водночас, відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-У1 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи судді, відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням положень ст.22 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді

Тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 143 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання підлягають задоволенню.

Враховуючи, що довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, призначене позивачу з 06.10.2016 року, розмір призначеного довічного грошового утримання позивач дізнався в грудні 2016 року, що підтверджується повідомленням управління Пенсійного Фонду від 23.12.2016 року. А з адміністративним позовом позивач звернувся до суду 07.04.20ё17 року, тобто в межах шестимісячного строку позовної давності, суд вважає, що зазначене вище зобов'язання потрібно на відповідача починаючи з 06.10.2016 року, тобто з часу призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці.

Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, суд вважає за потрібне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Керуючись ст. 11, 71, 86, 94, 159-163 КАС України , - суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити

Зобов'язати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області починаючи з 06.10.2016 року призначити та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 143 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, визнавши незаконними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області , стосовно не призначення та невиплати зазначеного утримання в установленому законом порядку

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги постанова набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не була змінена або скасована.

Суддя Петрюк Т.М.