Справа № 804/7757/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 р. Справа № 804/7757/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -
10 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Рідний продукт звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 500060702/2016/000079/2 від 12.07.2016 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, оскільки, вони не відповідають фактичним обставинам та є такими , що порушують норми Митного кодексу України та права позивача.
Представник позивача у судове засідання не зявився, заявивши клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Проаналізувавши доводи позовної заяви, письмових пояснень до неї та письмових заперечень проти неї, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, здійснивши аналіз норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при прийнятті постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2012 року ТОВ Рідний продукт (іменується далі Покупець) був укладений контракт № 26/04/12 (далі іменується Контракт) з компанією MUTLU MAKARNACILIK SANVE TIC. A.S., ( м. Газіантеп, Туреччина), (іменується далі Продавець), за яким Продавець зобов'язаний постачати на адресу Покупця товар макаронні вироби, а Покупець приймати цей товар та оплачувати його. Найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціни товару встановлюються у у специфікаціях на поставку товару. Даний контракт передбачає поставку товару партіями, кожна з яких узгоджується в окремій специфікації. При цьому, Продавець також є виробником та вантажовідправником макаронних виробів, що поставлявся в межах цього контракту.
Згідно з положеннями п. 3.1. Контракту Продавець здійснює поставку товару морським транспортом на умовах поставки СІF (Інкотермс 2010) Одеський морський торговий порт, Україна, що передбачають оплату Продавцем перевезення до порту призначення та оплату страхування вантажу на час перевезення.
Судом встановлено, 12.07.2016 року уповноважена позивачем особа (ТОВ ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС) звернулася до митного посту Одеса-порт Одеської митниці ДФС для здійснення імпортного митного оформлення макаронних виробів, надала митну декларацією № 500060702/2016/008824 від 12.07.2016 року та відповідний пакет передбачених законодавством документів для митного оформлення товару. Цього ж дня від митниці декларантом було отримано електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару у звязку зі спрацюванням профілю ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості товару. Вимагалося надання додаткових документів: 1) виписки з бухгалтерської документації; 2) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
12.07.2016 року представник декларанта листом № 12/07 від 12.07.2016 року відмовлено у наданні додаткових документів з посиланням на те, що митний орган набуває право витребувати, а у декларанта, відповідно, виникає обовязок надати додаткові документи лише у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості за обраним декларантом методом.
12.07.2016 року представник декларанта надав до м/п Одеса - порт Одеської митниці ДФС нову митну декларацію № 500060702/2016/008878 від 12.07.2016 року із зазначенням митної вартості товарів, визначеної митницею.
Позивач не погоджується з рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Обгрутовуючи правомірність визначення позивачем митної вартості товарів, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
В ОСОБА_2 відмови зазначено про відмову у митному оформленні з таких причин: порушено вимоги ч. 6 п. 2 ст. 54 МКУ від 13.03.2012 р. № 4495-VI. Прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060702/2016/000079/2 від 12.07.2016 року. Рішення про відмову у митному оформленні може бути оскаржено у порядку передбаченому гл.4 Закону України від 13.03.2012 року № 4495-VI «Митний кодекс або до суду.
Відповідно до п. 7.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 року № 631 у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Згідно з ч. 2 ст. 256 Митного кодексу України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Крім того, в графі вищезазначеної картки відмови «розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» зазначено: подання нової МД з урахуванням Рішення про визначення митної вартості № 500060702/2016/000079/2 від 12.07.2016 року.
Тобто, відповідачем не було вичерпно розяснено та не зазначено вимог, виконання яких забезпечило б можливість прийняття митної декларації позивача.
Відповідно до частини першої ст. 55 МК України, Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Також, в рішенні № 500060702/2016/000079/2 від 12.07.2016 року про коригування митної вартості товарів (графа 33) посадовою особою м/п Одеса - порт було зазначено: Розділ III Митна вартість товарів та методи її визначення, глава 8. ст. 49 64 МКУ. Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, задекларованих за МД № 500060702/2016/008824 від 12.07.2016 року було встановлено наступне. У звязку зі спрацюванням профілю ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками 105-2, 106-2 щодо можливого заниження митної вартості товару, з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби від 11.09.2015 року № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» та у звязку із тим, що за результатами візуальної перевірки документів та співставлення даних, поданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості зазначених товарів та відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю та оформлення, на етапі контролю митої вартості було встановлено, що подані документи містять розбіжності, а саме:
- комерційна пропозиція від 21.06.2016 року № б/н не містить посилання на зовнішньоекономічний контракт, специфікацію та комерційний інвойс, що унеможливлює привязання вказаної комерційної пропозиції до даної поставки, оскільки не містить реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару. Також у вказаній комерційній пропозиції відсутня комерційна пропозиція продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців та орієнтована безпосередньо на ТОВ «Рідний продукт» і не може розглядатись як документ для підтвердження заявленої митної вартості. Також комерційна пропозиція від 21.06.2016 року № б/н видана пізніше ніж Специфікація від 06.06.2016 року № 37, тоді як згідно п. 1.2 зовнішньоекономічного контракту ціна товару вказується у Специфікації;
- також відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає статі за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Наведене твердження посадової особи м/п Одеса - порт, на думку суду, є необґрунтованим, окільки Розділ 4 Контракту передбачає оплату товару в порядку передоплати. При цьому, Контракт не встановлює чітких термінів здійснення передоплати, так само, як і не містить заборони щодо її здійснення одним платежем (мовою оригіналу):
«4.1.1. первый (авансовый) платеж - сумма в размере 20 % общей стоимости партии Товара, согласованной в спецификации на поставку такой партии Товара, уплачивается Покупателем после подписания Сторонами спецификации на поставку данной партии Товара, Приложения, определяющего требования к качеству Товара (Приложение № 1) и Приложения, содержащего утвержденный оригинал-макет упаковки (Приложение № 2);
4.1.2. второй (авансовый) платеж - сумма в размере 80% общей стоимости партии Товара, согласованной в спецификации на поставку такой партии Товара, уплачивается Покупателем после получения Покупателем извещения об изготовлении данной партии Товара, а также копий документов на такую партию Товара, предусмотренных п. 3.5. Контракта».
Таким чином, платежі здійснюються після вчинення стороною (-ами) певних дій, без обмеження конкретним строком. У звязку з цим, Покупець здійснив повну передоплату партії товару після вчинення всіх передбачених п. 4.1 Контракту дій, тобто, підписання сторонами Специфікації № 37 та Додатків № 1, № 2, а також отримання від Продавця повідомлення про виготовлення партії товару та підготовку копій відповідних документів.
Суд зазначає, що відповідні умови оплати були відображені Постачальником у комерційному інвойсі (мовою оригіналу): «PAYMENT TERMS: 100 % CASH IN ADVANCE IN ONE WEEK BEFORE SHIPMENT)), тобто, «умови оплати: 100 % коштів в порядку передоплати не пізніше, ніж за один тиждень до поставки)).
Крім того, суд звертає увагу, що у всіх наданих до митного оформлення документах (банківському платіжному документі, Специфікації № 37, комерційному інвойсі тощо) сума оплати збігається - 13 195,65 доларів США, що становить 100 % вартості даної партії товару.
Також, як встановлено судом, Позивачем випадково було подано до митного оформлення комерційну пропозицію від 21.06.2016 pоку, що стосується наступної поставки Товару за цим Контрактом. Поставка ж партії Товару, який оформлювався на Одеській митниці 12.07.2016 pоку, узгоджувалася сторонами на підставі наявної в матеріалах справи комерційної пропозиції від 06.06.2016 року. При цьому, всі умови, у тому числі, ціни на Товар, запропоновані Продавцем в обох названих документах, є ідентичними.
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, ані комерційну пропозицію, ані прайс-лист не віднесено до переліку документів, обов'язкових для подання для митного оформлення товару, а отже в даному випадку митна вартість товару може бути встановлена за всіма іншими поданими документами.
Щодо зауважень Одеської митниці до змісту комерційної пропозиції, а саме те, що остання не містить посилання на зовнішньоекономічний контракт, специфікацію та комерційний інвойс, орієнтована на Позивача, а не на необмежене коло зацікавлених покупців суд зазначає наступне.
Так, стосовно відсутності в даному документі пропозиції необмеженому колу заінтересованих покупців суд зауважує, що подібна пропозиція може міститися у прайс-листі виробника/продавця товару, однак, поданий Позивачем документ за своєю сутністю є саме комерційною пропозицією, а не прайс-лист.
Комерційна пропозиція має бути орієнтована на конкретного покупця, оскільки умови поставки товару, в тому числі, його вартість, визначаються у кожному випадку індивідуально, з урахуванням обсягів поставки, умов перевезення та інших чинників. Тому, у комерційній пропозиції ідентифікується один конкретний покупець.
При цьому, комерційна пропозиція є документом, який містить лише пропозицію щодо укладення договору або узгодження чергової поставки партії товару. Відповідно, надсилається така пропозиція на етапі переговорів між контрагентами (чинними або потенційними), до укладення договору або до підписання наступної специфікації.
Отже, суд доходить висновку, що комерційна пропозиція не повинна містити посилання на зовнішньоекономічний контракт, специфікацію або комерційний інвойс.
У даних спірних правовідносинах комерційна пропозиція була надіслана Продавцем Покупцю (Позивачу) 06.06.2016 року з метою повідомлення про чинні на той момент ціни на товар задля узгодження поставки його чергової партії.
Як встановлено судом, 06.06.2016 року сторонами було підписано Специфікацію № 37 на умовах, визначених комерційною пропозицією. Тому прив'язання комерційної пропозиції до даної поставки є можливим для ідентифікації ввезеного товару.
Пунктами 2.1 та 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, визначено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою та заповнює реквізит Призначення платежу в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Тобто, посилання на рахунок-фактуру в платіжному дорученні не є обов'язковим та не може вважатися обставиною, що не дає можливості підтвердити числові значення заявленої митної вартості товару, що поставлявся. Крім того, рахунок-фактуру (комерційний інвойс) складено пізніше 21.06.2016 року, що унеможливлює його зазначення у платіжному документі, зважаючи на те, що умови контракту передбачають 100% передплату.
Крім того, твердження відповідача про те, що подані документи не містять інформації щодо включення/не включення до вартості товару вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, повязаних із пакуванням не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до п.2.2. Контракту, який було надано митному органу, зазначено: .... Цены Товара, помимо стоимости Товара, включают в себя стоимость упаковки Товара и ее маркировки, стоимость оформлення сопроводительных документов на Товар .... Тобто, Контракт прямо передбачає, що зазначені витрати включені до вартості товару.
Згідно з частиною 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням.
Відповідно до частини 1 статті 49 Митного Кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до пункту 1.6. Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України 06.09.2001 року №201 визначається ціна одиниці виміру товару та загальна вартість товарів або вартість виконаних робіт (наданих послуг), що поставляються згідно з договором (контрактом).
Тобто, діюче законодавство передбачає використання для митних цілей загальної вартості товару, що фактично сплачується, а не її вирізнення на складові вартості зберігання, навантаження, пакування, маркування, тари, які вже включені в ціну товару.
Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Відповідно до пункту 2 параграфу (Ь) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Отже, відсутність документів про вартість упаковки та пакування жодним чином не впливають на визначення фактичної вартості таких товарів.
Крім того, відомості про упаковку містяться у пакувальному листі від 21.06.2016 року, а умови оплати вартості товарів сторонами погоджено у специфікації № 37 від 06.06.2016 року та пунктом 2.2 Контракту №26/04/12 від 26.04.2012 року, де зазначено, що дані відомості вже враховані у ціну товару.
Таким чином, суд вважає, що підстави, зазначені митним органом в Рішенні про коригування, які не давали можливості встановити митну вартість товару за першим методом, тобто за ціною контракту, є необгрунтованими та надуманими, а висновки митного органу суперечать поданим документам.
Згідно із частиною сьомою ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Суд вважає, що в оскаржуваній ОСОБА_2 відмови та в Рішенні про коригування посадова особа відповідача не змогла аргументовано довести, що декларантом невірно визначено митну вартість товару, а тому заявлена декларантом митна вартість повинна була вважатися визнаною автоматично.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що декларант надав митниці всі документи, передбачені ст. 53 МК України для підтвердження митної вартості товарів. При цьому, документи, подані декларантом 12.07.2016 р. разом з митною декларацією, містили в собі відомості про всі складові митної вартості товару. Як наслідок, всі ці відомості були підтверджені документально.
Відповідно до п. 1 частини другої ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Згідно із частиною третьою ст. 55 Митного кодексу України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів № 598) (правила заповнення графи 33): У графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: - неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); - невірно проведений розрахунок митної вартості; - невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Проте, слід зазначити, що в оскаржуваному Рішенні про коригування не було зазначено обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів № 598 (правила заповнення графи 33), посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. умов поставки. комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Проте, оскаржуване Рішення про коригування не містить пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
В графі 33 оскаржуваного Рішення про коригування зазначено: З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС ДФС України та встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, є більшим: МД від 30.10.2015 р. № 500060001/2015/019762, від 19.02.2016 року № 500060702/2016/001886 становить 0,55 дол. США за кг нетто.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, в Рішенні про коригування посадовою особою м/п Одеса - порт при посиланні на використання баз даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС не зроблено жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Оскаржуване Рішення про коригування не містить вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана.
Також, відсутня докладна інформація про товар, який було взято за основу для визначення митної вартості: чи то той самий товар, того ж самого типу, сорту, якості, калібру, врожаю, країни походження тощо.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.
Згідно з п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів № 598 (правила заповнення графи 33), у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу).
З наведеного вбачається порушення відповідачем положень п. 3 частини другої ст. 55 МК України та п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів № 598, оскільки, оскаржуване Рішення про коригування не містить вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана.
Суд вважає, що не вказуючи конкретно, які вимоги має виконати позивач, які б забезпечували можливість прийняття митної декларації, відповідач порушує право позивача довести заявлену ним митну вартість товару.
Позивачем, ще при первинній подачі митної декларації № 500060702/2016/008824 від 12.07.2016 року, були подані всі необхідні та передбачені ч.2. ст. 53 МК України документи, які містили повні та достовірні дані щодо вартості товару та давали можливість митному органу визнати митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною контракту.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що прийняті відповідачем ОСОБА_2 відмови та Рішення про коригування є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 122, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Рідний продукт до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500060702/2016/000079/2 від 12.07.2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1