Справа № 804/3315/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2017 р. Справа № 804/3315/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Адверс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
25.05.2017 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Адверс» про стягнення адміністративно - господарських санкцій у сумі 9951,43 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік у кількості 1 робочого місця. Одночасно вимогами статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що підприємства, установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною 1 статті 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для відповідача на 2016 рік цей норматив робочих місць для інвалідів було встановлено у кількості 1 робоче місце, що підтверджується Звітом підприємства про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою № 10-ПІ. Оскільки, відповідач має 35 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на які інваліди не працевлаштовані, відповідач повинен був до 15.04.2017 року самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 9951,43 грн.
Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов із підстав, викладених у позові.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, надав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 28-31), з яких свідчить, що на думку відповідача ним не було порушено законодавство щодо працевлаштування інвалідів, оскільки на підприємстві провадиться діяльність, яка протипоказана особам з інвалідністю, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив проводити розгляд справи в письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
20 лютого 2017 року відповідач подав до Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про наявність та працевлаштування інвалідів за 2016 рік Форми № 10-ПІ, у якому зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становила 35 осіб, з них кількість штатних працівників-інвалідів 0 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, середньорічна заробітна плата штатного працівника 348,30 тис. грн., сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 9951,43 грн. (а.с. 7).
Відповідно до частини 8 статті 69 Господарського кодексу України, підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ (далі Закон України № 875-ХІІ).
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України № 875-ХІ, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Частиною 3 статті 18 Закону України № 875-ХІ передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань (частина 3 статті 18-1 Закону України № 875-ХІ).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону України № 875-ХІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Абзацом 3 пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI, чинного з 01.01.2013 року, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку № 316 визначено, що у звіті №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян.
У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму №3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою №3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).
Таким чином, з огляду на наведені приписи чинного законодавства, на суб'єктів господарювання покладається обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця, а тому на підприємства покладено обовязок надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.
Згідно частини 1 статті 20 Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
У відповідності до пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Як було зясовано в ході розгляду справи, позивач вважає, що на підставі Звіту відповідача за Формою № 10-ПІ за 2016 рік, за місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 9951,43 грн.
Судом встановлено, що протягом 2016 року середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві відповідача складала 35 осіб, з них кількість штатних працівників-інвалідів 0 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа.
З доданого до матеріалів справи Акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №33/4.4-5, складеного Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, вбачається, що роботодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Адверс» не виконано нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2016 рік. Вказаний акт підписано відповідачем без зауважень.
Крім того, за даними Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 21.04.2017 року №12/19-1452 Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Адверс» звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з вакансіями для інвалідів не подавались до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Суд також критично ставиться до посилань відповідача про покладення обовязку щодо працевлаштування інвалідів на центральний орган виконавчої влади, оскільки вказаний обовязок кореспондується з обовязком підприємства виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
В ході розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів того, що в 2016 році на підприємстві були створені місця для працевлаштування саме 1 інваліда.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно були нараховані адміністративно господарські санкції у розмірі 9951,43 грн.
Посилання відповідача на те, що загальна кількість робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів на даному підприємстві, враховуючи важкі умови праці, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, і суд відноситься до них критично виходячи з наступного.
Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ не передбачено встановлення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів з урахуванням кількості робочих місць, які не повязані із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці». Посилання в даному випадку на положення Закону України «Про охорону праці» є безпідставним, оскільки вказаний нормативний акт визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників. У випадках, передбачених законодавством, роботодавець зобов'язаний організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій. Залучення інвалідів до надурочних робіт і робіт у нічний час можливе лише за їх згодою та за умови, що це не суперечить рекомендаціям медико-соціальної експертної комісії. Вказаний нормативний акт визначає заходи спрямовані на охорону праці інваліда, однак не визначає порядок створення спеціальних робочих місць та порядок відшкодування витрат, повязаних з їх не використанням.
З огляду на зазначене, суд вбачає вину в бездіяльності відповідача щодо невчинення передбачених законом дій із забезпечення працевлаштування інвалідів, що призвело до порушення відповідачем законодавства про соціальний захист інвалідів та свідчить про правомірне застосування позивачем до відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 9951,43 грн.
За змістом статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Адверс» про стягнення адміністративно - господарських санкцій - задовольнити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1