Справа № 826/25146/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Коротких А.Ю., Пилипенко О.Є.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.1. ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась 12 листопада 2015 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати оформлене наказом № 813 від 16 вересня 2015 р. рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 007-09509-170215 від 17 лютого 2015 р., укладеного між ОСОБА_3 і публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ "Дельта Банк");

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк")подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) № 007-09509-170215 від 17 лютого 2015 р. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність документів, що підтверджують вчинення та виконання умов договору банківського вкладу, на підставі якого вона претендує на відшкодування коштів за вкладом; законодавчо передбачене право вкладників на отримання грошової компенсації за вкладом; безпідставність віднесення укладеного нею договору банківського вкладу до нікчемних, а, відтак, порушення її права на гарантоване відшкодування коштів за вкладом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», подав 05 травня 2016 р. апеляційну скаргу: просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наступних обставин, що, на його думку, мали місце бути: - зарахування коштів на рахунок позивача здійснювалося від імені третьої особи, що суперечить діючим у ПАТ «Дельта Банк» внутрішнім правилам банківського обслуговування фізичних осіб; - кошти на депозитний рахунок позивача надійшли внаслідок грошових маніпуляцій іншого клієнта банку, який перерахував свій вклад на декілька депозитних рахунків, включаючи позивача, з метою отримання грошової компенсації за вкладом в обхід черговості задоволення вимог кредиторів; - зарахування коштів на рахунок позивача здійснювалося вже після введення в дію заборон щодо здійснення ПАТ «Дельта Банк» деяких видів банківських операцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін та переглянувши судове рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ПАТ Дельта Банк» було підписано договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-09509-170215 від 17 лютого 2015 р. (далі по тексту - Договір), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний депозитний рахунок грошові кошти на суму 195 000, 00 (сто дев'яносто п'ять тисяч) грн. у тимчасове строкове користування на термін до 03 березня 2015 р. та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п. 1.4. Договору. При цьому, договір передбачав зарахування вкладу лише з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання Договору.

Додатковою угодою № 1 від "17" лютого 2015 р. до Договору (далі по тексту - Додаткова угода) були внесені зміни, відповідно до яких було розширено перелік допустимих джерел надходження коштів на рахунок вкладника, зокрема, передбачено можливість зарахування вкладу з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, кошти на виконання умов Договору надійшли на відповідний депозитний рахунок позивача 17 лютого 2015 р. від третьої особи - ОСОБА_6, тобто на передбачених Додатковою угодою умовах.

Разом з тим, наказом ПАТ "Дельта Банк" № 2650 від 03 листопада 2014 р. були встановлені заборони щодо проведення банком будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб, окрім договорів, укладених до 04 листопада 2014 р., умовами передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

На підставі постанови Правління НБУ № 150 від "02" березня 2015 р. "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" було прийнято рішення щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" з 03 березня 2015 р. та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

На виконання постанови Правління НБУ № 664 від "02" жовтня 2015 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" прийняла рішення про запровадження процедури ліквідації зазначеного банку та призначення Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Після оприлюднення 07 жовтня 2015 р. інформації щодо початку здійснення виплат коштів вкладникам ПАТ "Дельта Банк" позивачу стало відомо, що вона не була включена до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у зв'язку з виявленням Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" обставин, які свідчать про нікчемність Договору на підставі п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", було віднесено до реєстру нікчемних згідно з додатком 1 до протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ Дельта Банк" від 15 вересня 2015 р.

За результатами вищевказаної перевірки 16 вересня 2015 р. тимчасовою адміністрацією ПАТ "Дельта Банк" було винесено наказ № 813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", відповідно до якого вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, викладених у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед яких і договір банківського вкладу, укладений між позивачем та ПАТ "Дельта Банк".

Задоволення позову суд першої інстанції мотивує тим, що позивачем надано документи, які засвідчують набуття ним статусу вкладника, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо перерахунку коштів на депозитні рахунки клієнтів банку від третіх осіб, а посилання відповідача на дії третіх осіб щодо отримання відшкодування коштів за вкладом в обхід черговості задоволення вимог кредиторів, всупереч ч. 1 ст. 70, ч.2 ст. 71 КАС України не знайшло належного підтвердження.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон №4452-VI), іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Отже, під час ліквідації банку вкладники повертають свої кошти не за загальними правилами договору банківського вкладу, а в порядку, передбаченому зазначеним законом.

До спірних правовідносин суд застосовує ту редакцію закону, яка була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Разом з тим, згідно ч. 1 - 3 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з такої підстави: здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. (п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації Фонд повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів ( ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI)

В силу вимог ч.2 ст. 24 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з п. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

При цьому, пунктом 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. встановлено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, вкладники банку, який ліквідується мають право на відшкодування коштів за вкладом, такі виплати здійснюються на підставі реєстру вкладників, який, в свою чергу затверджується на основі складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, до якого не включаються особи, що отримали вклад в результаті укладення нікчемного правочину, проте законодавством передбачена можливість внесення додаткової інформації про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, зокрема, у випадку безпідставного невключення особи до зазначеного переліку.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реального вчинення правочину позивач надав копії Договору, Додаткової угоди № 1 до Договору, а також платіжного доручення № 46009400 від 17 лютого 2015 р. про надходження коштів у розмірі 195 000, 00 (сто дев'яносто п'ять тисяч) грн. на відповідний рахунок.

В силу вимог ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Положеннями ст. 1059 ЦК України встановлено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Наданий позивачем розрахунковий документ засвідчений печаткою та підписом банку. Положеннями п. 22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що у разі невиконання переказу коштів банк повертає розрахунковий документ його ініціатору, а тому, відповідно, не засвідчує його.

З огляду на це, наявне в матеріалах справи платіжне доручення підтверджує дотримання письмової форми договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-09509-170215 від 17 лютого 2015 р., свідчить про фактичне надходження коштів відповідно до передбачених цим правочином умов та вказує на набуття позивачем статусу вкладника.

Оскільки базові аргументи відповідача на користь незадоволення позову ґрунтуються на нікчемності договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку цим доводам.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, на який посилається Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" задля спростування чинності зазначеного договору банківського вкладу, правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо їх умови передбачають надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У зв'язку з цим колегія суддів звертає увагу, що умовою застосування п.7 ч.3 ст. 38 Закону № 4452-VI для встановлення нікчемності правочину є націленість такого правочину на надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, проаналізуваши зміст Договору, колегія суддів не виявила в ньому умов, які б прямо або опосередковано ставили позивача у пріоритетне поряд з іншими вкладниками становище. Одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду прямо передбачене та встановлене законодавством України (зокрема ст. 26 Закону № 4452-VI).

Отже, посилання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідцію ПАТ "Дельта Банк" на п.7 ч.3 ст.38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», нікчемним.

У своїх запереченнях відповідач також стверджує, що на час вчинення позивачем Договору керівники структурних підрозділів банку були повідомлені про обмеження на здійснення певних банківських операцій. Ігнорування керівниками структурних підрозділів цих обмежень, на думку відповідача, також свідчить про надання банком переваг кредиторам.

Однак, вказівка на неправомірність дій працівників банку, як на підставу нікчемності правочину є необґрунтованою, оскільки такі обставини не можуть бути самостійною підставою для сумніву в добросовісності позивача при виконанні ним умов договору банківського вкладу.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача при здійсненні ним цивільних прав презюмується. Тобто, про недобросовісність позивача при укладенні Договору може йти мова лише в тому випадку, якщо він знав або повинен був знати, що правочин може призвести до негативних наслідків, проте не вжив доступних йому заходів для їх усунення.

Статтею 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. В силу того, що дана інформація має обмежений доступ, позивачу на момент вчинення Договору де-юре не могло бути відомо про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до проблемних.

З приводу посилання відповідача на те, що кошти по Договору надійшли внаслідок грошових маніпуляцій третьої особи, колегія суддів зазначає, що відповідачами не надано жодних належних у розумінні ч. 1 ст. 70 КАС України доказів щодо вчинення третьою особою дій, націлених на отримання відшкодування коштів за вкладом в обхід черговості задоволення вимог кредиторів та щодо причетності позивача до цих дій.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, дії ОСОБА_6 щодо перерахування коштів на рахунок позивача на даний момент можна кваліфікувати лише як банківські операції, які передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, а твердження відповідача з приводу того, що кошти позивачу надійшли з метою викликання у Фонду обов'язку по відшкодуванню коштів з вкладом в обхід встановленої законодавством черговості, - лише як оціночне судження.

Стосовно вказівки відповідача на факт надходження коштів на рахунок позивача від імені третьої особи всупереч Правилам банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" як на підставу нікчемності Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладом є не лише кошти, які залучені банком від вкладника, але й ті, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до змісту п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12 листопада 2003 р., кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

З огляду на вищевикладене, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо надходження коштів на депозитні рахунки клієнтів банку від третіх осіб. Колегія суддів вважає, що у випадку суперечності норм локального акту підприємства (правила банківського обслуговування в даному випадку) нормам закону, пріоритетне значення для вирішення спірних відносин має закон.

Крім того, частина 3 ст. 38 Закону № 4452-VI не передбачає такої підстави для визнання правочину нікчемним, як зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів для вкладника від третьої особи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2016р. № К/800/46158/15 по справі №826/12161/15.

Також суд не виявив обставин, визначених ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, на підставі яких Фонд не несе обов'язку по відшкодуванню коштів за вкладами фізичних осіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що наказ Уповноваженої особи ФГВФО на ПАТ "Дельта Банк" № 813 від 16.09.2015 р., в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-09509-170215 від 17 лютого 2015 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Протиправність вищезазначеного наказу прямо вказує на безпідставність невнесення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Пунктом 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, законодавчо передбаченим способом відновлення порушеного права вкладника на відшкодування коштів за вкладом є надання уповноваженою особою Фонду додаткової інформації про вкладників до Фонду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. 41, 159, 160, 165, 195, 198, 200, 205, 206, 212 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Коротких А.Ю.

Пилипенко О.Є.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Коротких А. Ю.

Пилипенко О.Є.