Справа № 826/12227/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

дочірнього підприємства «Строй-Маркет груп»

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та запереччення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку дочірнього підприємства «Строй-Маркет груп» з питань дотримання своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014.

Перевіркою встановлено порушення дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 101 816,00 грн.

Дочірнє підприємство «Строй-Маркет груп» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.02.2015 №535/26-56-22-02-03/33104229 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» за договорами від 03.03.2014 №03-02 та від 22.07.2014 №07-53, 22.07.2014 №07-54, від 14.07.2014 №07-49.

З матеріалів справи вбачається, що між дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» (виконавець) укладено договір на техніко-експлуатаційне обслуговування приміщень від 03.03.2014 №03-02, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов’язання надати послуги / виконати роботи по експлуатаційно-технічному обслуговуванню приміщень, які займає замовник по наступним адресам і наступною площею, у відповідності до додатку №1 до даного договору, а замовник зобов’язується прийняти такі послуги/роботи і оплатити їх на користь виконавця по ціні, в порядку і на умовах, затверджених даним договором.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 03.03.2014 №03-02, додатку до договору, звіту, розрахунку вартості, нарядів-замовлення, рахунків на оплату, податкових накладних, актів надання послуг.

Окрім того позивачем надано копії свідоцтв про право власності на нерухоме майно, які підтверджують наявність у підприємства ряду приміщень, у яких виконувалося техніко-експлуатаційне обслуговування на умовах визначених договором від 03.03.2014 №03-02.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» (виконавець) укладено типові договори про надання послу від 22.07.2014 №07-53 та від 22.07.2014 №07-54, відповідно до умов яких виконавець бере на себе зобов’язання надати послуги, зазначені в пунктах 1.2 цих договорів, щодо аналізу фінансової звітності підприємства за перше півріччя 2014 року, а замовник зобов’язується оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених договорами.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 22.07.2014 №07-53 та від 22.07.2014 №07-54, рахунків на оплату, актів надання послуг, податкових накладних.

Окрім того позивачем надано копії звітів про аналіз дебіторської та кредиторської заборгованості за I квартал 2014 року та про аналіз фінансової звітності за I квартал 2014 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що між дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» (виконавець) укладено договір про надання послуг з брошування від 14.07.2014 №07-49, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги з брошурування документів, зазначених в додатках до даного договору, за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2014 року на умовах, які передбачені даним договором, а замовник зобов'язуються прийняти такі послуги виконавця та сплатити їх вартість в розмірі, в порядку та в строки, визначені сторонами в даному договорі.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 14.07.2014 №07-49, додатку до договору, звіту про надання послу з брошування документів, рахунку на оплату, акта надання послуг, податкової накладної.

Окрім того позивачем на підтвердження можливості надання його контрагентом послуг визначених спірними договорами надано копії штатного розпису товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» та податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 рік, яка підтверджує декларування податкових зобов’язань за результатами взаємовідносин з позивачем.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між дочірнім підприємством «Строй-Маркет груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп» вказано на податкову інформацію від 21.11.2014 №179/7/26-56-22-01-11, щодо неможливості проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер профі груп».

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що ані з акту перевірки, ані з письмових заперечень відповідача не вбачається, що контролюючим органом досліджувався реальний рух активів в процесі здійснення відповідної господарської операції, не наведено доказів залучення контрагента позивача до схеми мінімалізації податкового навантаження та отримання неправомірної податкової вигоди, зокрема, відсутні докази порушення фіскальних інтересів за результатами таких взаємовідносин, ухилення від сплати податків.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до норм Цивільного кодексу України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються лише на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов'язання.

При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.