Справа № 804/27/17
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 р. Справа № 804/27/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріЗоідзе Т.А.
представників позивача представника відповідача Савенко О.О., Єпіфанової Ю.О. Дроздюк А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами проведеної перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення порушень платником податків, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами перевірки було складено акт Акту від 21.11.2016 р. № 192/28-01-14-35394737, у висновках якого встановлено:
- заниження податку на прибуток на 6 287 612 грн. (у т.ч. заниження за 3 кв. 2012 - 6 897 грн., 2013 рік - 2 135 950 грн., 2014 рік - 4 250 878 грн., завищення за 2 кв. 2016 - 106 113 грн.) внаслідок порушення п.п.135.1, 135.2, 135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.2, 138.8, п.п.138.10.3, 138.10.5 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153, п.44.1 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (далі - ПКУ); заниження від'ємного значення об'єкта оподаткування за півріччя 2016 року на 1 142 894 грн.;
- заниження ПДВ (рядок 25 декларації) на 3 509 386 грн. (в т.ч. за вересень 2012 року - 2 985 грн., грудень 2013 року - 2 108 грн., лютий 2014 року - 1 083 332 грн., березень 2014 року - 328 201 грн.. квітень 2014 року - 2 054 112 грн., вересень 2014 року - 31 114 грн., січень 2015 року - 7 534 грн.); завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) за червень 2016 року на 2 314 грн.; завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на 402 990 грн. (за червень 2016 року) внаслідок порушення п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198, абз.9 п.201.10 ст.201 з урахуванням п.41 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ.
Висновок в Акті про завищення витрат на 21 410 542,41 грн. (в т.ч. за 3 квартал 2012 року - 14 927,50 грн., 2013 рік - 17 281 245,46 грн., 2014 рік - 4 114 369,45 грн.), податкового кредиту на 3 903 185,91 грн. (за вересень 2012 року - 2 985 грн., лютий 2014 року - 1 083 332 грн., березень 2014 року - 328 201 грн., квітень 2014 року - 2031103,91 грн., вересень 2014 року - 31 114 грн., грудень 2014 року - 7 534 грн., грудень 2015 року - 402 990 грн., грудень 2013 року - 2 108 грн., квітень 2014 року - 11 504 грн., листопад 2014 року - 2 314 грн.) та заниження доходу на 25 680 002,22 грн. (3 кв. 2012 року - 17 913,00 грн., 2013 рік - 20 724 845,88 грн., 2014 рік - 4 937 243,34 грн.) став наслідком непідтвердження реальності проведених господарських операцій з наступними контрагентами-постачальниками:
5. ПП «Новий Сервіс» (обсяг придбання без ПДВ - 11 570,65 грн, ПДВ - 2 316,68 грн., період здійснення операцій - липень 2014 року, включено до податкового кредиту листопада 2014 року у сумі 2 314,13 грн.).
9. ПП «Господарагро», код ЄДРПО 35394737 (ПДВ - 402 990,0 грн., період здійснення операцій - грудень 2015 року).
Не погодившись з Актом перевірки від 21.11.2016 р. № 192/28-01-14-35394737, товариство з обмеженою відповідальністю «Сталь» подало заперечення на акт перевірки від 09.12.2016 року вих.№161.
За результатами розгляду заперечень товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС листом від 16.12.2016 року №2256/10/28-01-14-10 повідомила товариству, що висновки Акту від 21.11.2016 р. № 192/28-01-14-35394737 податковим органом залишені без змін.
26 грудня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» було отримано податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України закріплено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
За пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Системний аналіз вказаних норм свідчить, що для цілей визначення об'єкта оподаткування господарські операції мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають їх реальність та є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Поставка товару здійснювалася на умовах франко-зерновий склад Михайлівський виробничо-структурний підрозділ товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» (Запорізька область, смт.Михайлівка, вул. Терешкової, 2).
Придбання соняшника підтверджується актом приймання-передавання №4 від 17.09.2014 року та видатковою накладною № 1701 від 17 вересня 2014 року. Податкову накладну № 1701 від 17.09.2014 р. складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При здійсненні поставки шляхом переоформлення між позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Інвест-Агро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» в особі Сщасливської філії (Зерновим складом) було складено Акт приймання-передавання зерна від 05 вересня 2012 року.
Крім того, сторонами складено видаткову накладну № 122 від 05 вересня 2012 року, на підставі якої відображено придбання товару. Податкову накладну № 122/2 від 05.09.2012 р. складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунки між підприємствами проведено у безготівкові формі шляхом перерахування сплачено товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Інвест-Агро» грошових коштів відповідно до платіжного доручення від 19.09.2012 року №999001 у сумі 17 913,00 гривень, в тому числі ПДВ 2 985,00 грн.
В результаті наданих послуг було складено акт надання послуг № 3014 від 31 жовтня 2013 року та виписано товарно-транспортні накладні від 25.10.2013 року №29, №30, №33, №34 та від 26.10.2013 року №35, №36 та №37.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптбізнесгруп» виписано товариству з обмеженою відповідальністю «Сталь» податкову накладну від 31.10.2013 року № 103110 на загальну суму 12 763,56 гривень, в тому числі ПДВ 2 127,26 грн.
Розрахунки між підприємствами проведено у безготівковій формі шляхом перерахування товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Оптбізнесгруп» грошових коштів.
При здійсненні поставки шляхом переоформлення між товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь», фермерським господарством «Золоте Руно і К» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аякс» (зерновий склад) було складено Акти приймання-передавання продукції № 1512 від 05.11.2013 р., № 1531 від 08.11.2013 р., № 1480 від 29.10.2013 р.
Поряд із цим, між товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» і фермерським господарством «Золоте руно і К» складено податкові та видаткові накладні №46 від 05.11.2013 року, № 49 від 08.11.2013 року, № 27 від 29.10.2013 року та № 46/2 від 05.11.2013 року, № 49/2 від 08.11.2013 року, № 27/2 від 29.10.2013 року, на підставі яких відображено придбання товару.
Розрахунки між підприємствами проведено у безготівковій формі шляхом перерахування товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» на рахунок фермерського господарства «Золоте Руно і К» грошових коштів згідно платіжних доручень від 30.10.2013 року №100773, від 05.11.2013 року №110027 та №110042, від 06.11.2013 року №110043, від 08.11.2013 року №110116 та від 11.11.2013 року №110135 на загальну суму 18 709 992,00 грн., в тому числі ПДВ 3 118 332,00 грн.
Розрахунки згідно вказаного договору проведено у безготівковій формі шляхом перерахування товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» на рахунок приватного підприємства «Новий Сервіс» грошових коштів, що підтверджується платіжним дорученням від 25.07.2014 року №070184.
Поставка товару здійснювалася на умовах згідно Інкотермс 2000 року CPT Троянівський виробничо-структурний підрозділ ТОВ «Оптімус Плюс» (Запорізька область, Бердянський район, с. Трояни, вул. Шкільна, 1), дану операцію відображено на підставі видаткової накладної № РН-0000061 від 26 грудня 2014 року. Податкову накладну № 2/2 від 26.12.2014 року складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Платіжним дорученням від 29.12.2014 року №120721 на суму 45 203,18 гривень, в тому числі ПДВ 7 533,86 грн., підтверджується факт проведення розрахунків між підприємствами.
Придбання товару відображено на підставі складеної сторонами податкової накладної №16/2 від 08.10.2013 року, видаткової накладної №14 від 08.10.2013 року та складеного при здійсненні поставки шляхом переоформлення між товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь», товариством з обмеженою відповідальністю «Агроперспектива» та приватним акціонерним товариством «Комбікорм» (Зерновим складом) Акту прийому-передачі зерна № АФ 067956 від 08 жовтня 2013 року.
За поставлений товар було сплачено згідно платіжного доручення від 08.10.2013 року №999011 суму 1 969 206,48 гривень, в тому числі ПДВ 328 201,08 грн.
Розрахунки за договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 08.10.2013 року №999001 та від 09.10.2013 року №100139 на загальну суму 3 099 996,00 грн., в тому числі ПДВ 516 666,00 грн.
Розрахунки за договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.10.2013 року №100679 та від 28.10.2013 року №100727 на загальну суму 6 360 000,00 грн., в тому числі ПДВ 1 060 000,00 грн.
При здійсненні поставки за вищевказаними договорами шляхом переоформлення між товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь», товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ» - зерноторгова компанія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Прометей-елеватор» (Зерновий склад) були складені акти приймання-передавання зерна.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь» зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 04.10.2013 року № 232, податкову накладну від 17.10.2013 р. № 242.
За придбаний товар ТОВ «Сталь» було сплачено 2 430 000,00 гривень, в тому числі ПДВ 405 000,00 гривень (платіжне доручення від 28.12.2015 року №120455).
Матеріалами справи підтверджується, що всі господарські операції товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» були спрямовані на отримання доходу, всі податки сплачені у повному обсязі.
При цьому, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Також, суд зазначає, що певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості.
Суд також критично ставиться до зауваження відповідача, що згідно баз даних ІС «Податковий блок» у контрагентів позивача були відсутні персонал, складські приміщення, транспортне та торгівельне обладнання для здійснення фінансово-господарської діяльності, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.
При цьому неможливо достеменно зробити висновок про наявність чи відсутність активів у підприємства тільки на підставі звітності, у якій не задекларовані відповідні активи, такими доказами мають бути саме первинні документи. Відсутність контрагентів за юридичною адресою також ніяким чином не впливає на дійсність укладених ними угод. Для проведення операцій купівлі-продажу або поставки товарів (послуг) наявність власних транспортних засобів, складських приміщень не є обов'язковим, ці активи можуть орендуватися, крім того, навіть наявність орендованих активів для посередника не є обов'язковою, адже товар може поставлятися транспортом первинного постачальника на склад кінцевого покупця, а функція посередника полягатиме у пошуку товару, покупця, укладенні угод та організації проведення операцій купівлі-продажу, у такому випадку відсутня необхідність винаймати і технічний персонал.
Суд зазначає, що з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.
Отже, посилання відповідача на неподання контрагентами податкової звітності, відсутність у контрагентів основних фондів, кількості працівників, транспорту, тощо, як на підставу, що позивачем здійснювались господарські операції з метою отримання податкової вигоди, не може вважатись обґрунтованим.
Зазначені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії.
Така правова позиція висловлена в ухвалі Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №822/5510/14 було відмовлено у допуску справи до перегляду Верховним судом України з підстав відсутності неоднакового застосування судом норм матеріального права.
При цьому Верховний суд в ухвалі від 01.07.2015 року зазначив: «У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України погодився із висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту (рішення Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10). Тому, порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача».
Така ж позиція вбачається і в постанові від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, де Верховний суд України зазначив наступне: «На думку суду, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту».
Так, у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі №21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Крім того, рішення касаційного суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».
Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини викладена у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02), в якому зокрема зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».
Таким чином, як Верховний суд України, так і Європейський суд з прав людини неодноразово звертали увагу на те, що у разі, якщо платник податків є добросовісним платником податків, жодним чином не причетний до можливих зловживань його контрагентів та належним чином виконує свої законодавчо визначені обов'язки із здійснення господарських операцій, їх документального оформлення та відображення в податковому та бухгалтерському обліку, то на такого платника податків не можуть бути покладені негативні наслідки невиконання його контрагентами своїх податкових або інших зобов'язань.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд приходить висновку, що Податковим кодексом України передбачена індивідуальна відповідальність платників податків, тобто платник податків має відповідати виключно за допущені ним особисто порушення Податкового кодексу України. Платник податків не може нести відповідальність за діяння інших осіб (в тому числі його контрагентів), на податковий облік та звітність яких він не міг жодним чином впливати або контролювати їх діяльність. Відповідальність за порушення податкового законодавства контрагентами платника податків мають нести саме такі контрагенти, як особи, які допустили порушення у своїй діяльності.
Також суд зазначає, що згідно абзацу 2 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не зобов'язує платника податку надавати документи тільки до перевірки або письмових заперечень на акт перевірки, він може подати їх безпосередньо до суду як доказ на підтвердження обґрунтування своєї позиції. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі підтверджуючі документи, що засвідчують факт виконання укладених договорів, як до суду так і під час проведення перевірки податковому органу. Дослідивши первинні документи, суд встановив, що останні складені відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Матеріалами справи підтверджується рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що між учасниками досліджених господарських операцій відбувся дійсний рух активів та зміни у їх майновому стані, що є обов'язковими ознаками господарської операції.
Суд також звертає увагу, що контролюючий орган в своїх висновках стосовно незаконного формування податкового кредиту керується актами перевірок щодо контрагентів, при цьому не досліджуючи той факт, що не по всім Актам перевірок контрагентів позивача виносились та надсилались ( вручались) платнику податків податкові повідомлення-рішення, а ті податкові повідомлення-рішення, які винесені на підставі актів, скасовані та визнані протиправними рішеннями судів, що набрали законної сили.
У відповідності до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» судові витрати у розмірі 228 822,55 грн. (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять дві гривні п'ятдесят п'ять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 травня 2017 року.

Суддя В.В. Степаненко