Справа № 377/689/17
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
іменем України
Справа №377/689/17

Провадження №2-а/377/76/17

30 серпня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Щуковській А.М.,

за участю:

представника позивача Оксюк О.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Бублія С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом Славутицького міського сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та примусового видворення з України громадянина Грузії, -

УСТАНОВИВ:
30 серпня 2017 року позивачем до суду подано названу позовну заяву з вимогами про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та примусового видворення з України після завершення процедури ідентифікації громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що 29 серпня 2017 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Славутичі Київської області по Чернігівському кварталу співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. 23 квітня 2014 року УДМС України в Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення, яке він мав виконати в термін до 07 травня 2014 року, проте не виконав. Власний паспорт втратив, жодних інших документів не має, до консульських установ чи інших уповноважених органів з метою відновлення документів та легалізації свого становища не звертався. Власного житла та законних джерел існування він немає.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України в травні 2012 року з метою вирішення особистих питань. 23 квітня 2014 року УДМС України в Київській області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача та встановлено строк виконання до 07 травня 2014 року, проте дане рішення залишилось невиконаним. Документів, які б надавали йому право знаходитись на території України на законних підставах, у нього немає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що проживав в м.Славутичі з 1990 року у свого батька, який був громадянином України, і перебував на військовому обліку в Славутицькому військкоматі з 1995 року. Через деякий час він виїхав до Грузії, де проживає його мати, а 29 листопада 2011 року прибув до України з Грузії в зв`язку зі смертю батька та необхідністю оформлення спадщини. На даний час він знімає однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та неофіційно працює. В подальшому має намір врегулювати питання його незаконного перебування на території України та отримати посвідку на тимчасове проживання.

Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що рішення завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Київській області Дєхтяренко Ю.О. від 23 квітня 2014 року про примусове повернення з України відповідача скасовано постановою Славутицького міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, в зв`язку з чим відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» немає підстав для видворення відповідача з України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та зібрані письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29 серпня 2017 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Славутичі Київської області по Чернігівському кварталу співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

Так, за змістом протоколу серії ПР МКО № 070400 від 29.08.2017 року, складеного Славутицьким МС УДМС України в Київській області, 29.08.2017 року о 11 годині 15 хвилин був виявлений громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на території України без документів, що дають право на проживання в Україні, чим порушив вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за яке передбачена адміністративна відповідальність за ст. 203 КУпАП.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 070400 від 29.08.2017 року, складеною Славутицьким МС УДМС України в Київській області, громадянина Грузії ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

З нотаріально посвідченої копії паспорта громадянина Грузії ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , який видано 10 червня 2011 року і який є дійсним до 10 червня 2021 року, вбачається, що він прибув до України 29 листопада 2011 року, термін його перебування продовжено СГІРФО ЧМВ УМВС до 25 травня 2012 року. 25 травня 2012 року він виїхав з України, а 26.05.2012 року прибув знову до України.

Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173-2, 175-1, 182, 178 КУпАП.

З оглянутого в судовому засіданні військового квитка видно, що ОСОБА_1 з 24 січня 1995 року перебуває на обліку в Славутицькому міському військовому комісаріаті.

Рішенням завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Київській області Дєхтяренко Ю.О. від 23 квітня 2014 року вирішено примусово повернути за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 26.04.2014 року, а також заборонити громадянину Грузії ОСОБА_2 в`їзд в Україну терміном на 3 роки.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року, яка набрала законної сили 23 січня 2015 року, рішення завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Київській області Дєхтяренко Ю.О. від 23 квітня 2014 року про примусове повернення ОСОБА_2 за межі України і зобов`язання покинути територію України до 26 квітня 2014 року та про заборону в`їзду в Україну на три роки, скасовано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правовий механізм примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України передбачений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Як зазначено у ч. 1 ст.30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Аналіз наведених норм дає підстав для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Наведена позиція також викладена у пункті 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України N 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що рішення завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Київській області Дєхтяренко Ю.О. від 23 квітня 2014 року про примусове повернення ОСОБА_2 за межі України, на яке посилається представник позивача, як на підставу для видворення відповідача за межі України, скасоване, іншого рішення про примусове повернення відповідача компетентним органом не приймалося, а отже, не можна стверджувати про ухилення відповідача від його виконання.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для примусового видворення з України громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов`язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, можливо лише в разі, якщо він не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

У підпункті «f» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Враховуючи, що суд не вбачає підстав для примусового видворення відповідача з України, то і підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства відсутні.

Виходячи з викладеного, адміністративний позов необхідно визнати безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4-6, 17-20, 160-163, 183-7 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька