Справа № 461/5428/17
Суддя: Лялюк Є. Д.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/5428/17>
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Лялюка Є.Д.,

при секретарі Станкевичі Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії. Свої вимоги мотивував тим, що він перебуває на обліку в Галицькому об'єднаному управлінні ПФУ м. Львова з вересня 2016 року як отримувач довічного грошового утримання відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Розмір грошового утримання, що сплачується управлінням ПФУ складає 80 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Однак, позивач стверджує, що стаж його роботи на посаді судді складає 27 років 11 міс. 20 дн., в який включено 20 років 6 міс. та 07 дн. роботи на посадах судді, 05 років 01 міс. 22 дн. військової служби (1 за 3 міс. служби в ДР Афганістан), та 02 роки 05 міс. 13 дн. навчання (половина строку) у вищому навчальному закладі за юридичною спеціальністю.

У зв'язку з цим вважає, що управлінням ПФУ неправомірно нараховано та виплачується позивачеві довічне грошове утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді, оскільки відповідно до вимог ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такий розмір має становити 90 %. Просить суд зобов'язати управління ПФУ здійснити щомісячного довічного утримання судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді - 27 років, з часу виходу у відставку.

Позивач до суду не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В письмовій заяві просив слухання справи проводити без його участі.

Головне управління ПФУ у Львівській області та Галицьке об'єднане УПФУ м. Львова своїх представників до суду не направили, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, встановив, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 15.04.2009 року позов ОСОБА_1 був задоволений, визнано за ОСОБА_1 право на отримання з 03 жовтня 2008 року щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до ст. 43 Закону України «Про статус суддів». У тексті постанови зазначено, що з 27.10.1985 р. по 13.05.1987 р. позивач проходив строкову військову службу в складі Радянської Армії на території Демократичної Республіки Афганістан. Даний факт підтверджений також військовим квитком ОСОБА_1 НОМЕР_1.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Крім того, у розрахунку стажу судді Богонюка М.Я. зазначено, що останній працював на посаді судді районного та апеляційного судів 20 років 06 місяців 07 днів, а у період з 05.08.1988 року по 30.06.1993 року навчався на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 № 2862-XII (в редакції, що діяла на день набрання чинності Закону № 2453-VI), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначив, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних та вказав, що при визначенні довічного грошового утримання судді у відставці застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону № 2453-VІ, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545), стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відтак, до стажу судді Богонюка М.Я. має бути зараховане навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка в період з 05.08.1988 року по 30.06.1993 року. Половина цього періоду складає 02 роки 05 місяців та 13 днів.

Крім цього, вислуга років за термін проходження строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан за період з 22.04.1985 року по 13.05.1987 року для отримання суддівської винагороди підлягає в 3-х кратному обчисленні виходячи з наступного.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР від 12.07.1967 року «Про загальний військовий обов'язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року №193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 року №59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім'ям» було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії, один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв'язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року №1545-ХХ1І «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв'язку з викладеним, період проходження служби ОСОБА_1 має бути зарахований за пільговим обчисленням - 05 років 01 місяць та 22 дні.

Відтак, загальний стаж судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді після відставки, у ОСОБА_1 складає 27 років 11 місяців та 20 днів.

У пункті 25 Розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 № 1402-VIII визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Закон № 2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

У зв'язку з викладеним, суд вважає неправомірною бездіяльність Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо виплати довічного утримання судді Богонюку М.Я. у розмірі 80 % утримання судді.

Також є безпідставним посилання відповідачів на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Проте суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

У суду відсутні докази ознайомлення позивача з рішенням органу Пенсійного фонду України про призначення йому довічного грошового утримання, його розміру.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню у визначених в цій постанові межах. Разом з тим, оскільки судом не встановлено неправомірності дій чи рішень відповідача - Головного управління ПФУ у Львівській області, в частині вимог до цього відповідача ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6-12, 86, 160 - 162, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії - задовольнити частково.

Зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання ОСОБА_1 з розрахунку стажу роботи на посаді судді - 27 років, з часу виходу у відставку.

У задоволені позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Є.Д. Лялюк