Справа № 804/2741/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Конєва С.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2017 рокусправа № 804/2741/17
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Юрко І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі №804/2741/17 за позовом Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, третя особа: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" (далі - позивач , ДП "НВО "Павлоградський хімічний завод") звернулося до суду з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач), третя особа: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.05.2017 року, просило скасувати рішення відповідача № від 23.03.2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску про сплату штрафу у розмірі 261761,87 грн. та пені в розмірі 10388,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є платником єдиного соціального внеску та недоїмки на січень 2017 року не мав. 07.02.2017 року під час виплати заробітної плати за січень 2017р. позивачем було проведено перерахування єдиного внеску на розрахунковий рахунок, відкритий для платників податків Офісу ВПП ДФС у розмірі 1485607,91 грн., тобто єдиний соціальний внесок сплачено своєчасно до 20.02.2017 року в повному обсязі. Проте з 2017 року рахунки для сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) змінились, контролюючі органи про це не повідомили, а позивач дізнався про зміну рахунків для сплати ЄСВ вже після оплати із мережі інтернет та помилково перерахував ЄСВ на рахунок №2810 замість рахунку №2801, при цьому, до 2017 року розрахунковий рахунок з оплати ЄСВ був єдиний по Україні і не було розмежування по управлінням. 10.02.2017 року направив заяву третій особі з проханням про перерахунок помилково перерахованих коштів на рахунок відповідача, яка була отримана 13.02.2017 року, проте лише 03.03.2017 року було здійснено перерахунок коштів на рахунок відповідача, що призвело до недоїмки з ЄСВ з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року. Помилка у перерахуванні коштів відбулася з вини органів ДФС, а тому застосування до позивача штрафних санкцій та пені за оспорюваним рішенням є безпідставним, оскільки податкове законодавство не пов'язує факт сплати податкового платежу з правильністю зазначення рахунку платником у відповідній графі платіжного документа згідно до вимог ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ст.38 Податкового кодексу України, ст.ст.29, 45 Бюджетного кодексу України. До того ж, Податковий кодекс України встановлює можливість погашення платниками податків грошових зобов'язань за рахунок наявної переплати з інших платежів шляхом подання відповідної заяви.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС № від 23.03.2017 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС на користь Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4082, 26 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм чинного законодавства, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позиція позивача про помилкову сплату ЄСВ через відсутність інформування з боку податкового органу про зміну реквізитів зарахування ЄСВ на відповідні бюджетні рахунки є необґрунтованою, оскільки на суб-сайті Офісу ВПП ДФС у розділі "Бюджетні рахунки" (файл рахунки ЄСВ 2017 рік) ще 11.01.2017 року були розміщені нові рахунки для сплати ЄСВ в розрізі територіальних управлінь Офісу ВПП ДФС. Тобто, станом на 07.02.2017 року (на дату здійснення сплати ЄСВ у розмірі 1485607,91 грн.) платник податку мав доступ до відомостей про діючі бюджетні рахунки та у підприємства було більш ніж достатньо часу ознайомитися з реквізитами бюджетних рахунків.

Жодним нормативним актом не передбачено інформування кожного платника податку про зміну реквізитів бюджетних рахунків. Податковий орган лише забезпечує своєчасне розміщення діючих розрахунків реквізитів на офіційному сайті відповідно до п.3 абз.2 розділу Ш Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року за №422.

Податковий орган не несе відповідальності за неуважність платника податків та за сплату податкового зобов'язання на невідповідний рахунок, який не належить відповідачеві.

Враховуючи викладене, з огляду на вимоги Закону України №2464 та Інструкції №449, рішення № від 23.03.2017 року є обґрунтованим та правомірним.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що Державне підприємство "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" є платником єдиного соціального внеску до бюджету, перебуває на обліку у Дніпропетровському управлінні Офісу ВПП ДФС, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем було подано звіт про нарахування єдиного соціального внеску за січень 2017 року за яким сума ЄСВ була сплачена 07.02.2017 року на розрахунковий рахунок №810 відкритий для платників податків для сплати ЄСВ Офісу ВПП ДФС у розмірі 1485607,91 грн., який до 2017 року був єдиним по Україні і не було розмежувань по управлінням, що підтверджується копіями платіжних доручень від 07.02.2017 року наявних у матеріалах справи (а.с.11-14).

З 2017 року рахунки для сплати ЄСВ змінились, проте позивач дізнався про зміну рахунку для сплати ЄСВ вже після його перерахування до бюджету з мережі інтернет, тобто позивачем помилково було перераховано ЄСВ за січень 2017 року 07.02.2017 року на рахунок №2810 замість рахунку № 2801 (а.с.11-14).

10.02.2017 року позивачем була направлена заява до Офісу ВПП ДФС з проханням про перерахунок помилково перерахованих коштів на рахунок Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС, яку канцелярією Офісу ВПП ДФС було зареєстровано 13.02.2017 року за вх.№11319/10, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.9-10).

На підставі вказаної заяви перерахунок коштів на розрахунковий рахунок Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС стався 03.03.2017 року, тобто з порушенням строків перерахування ЄСВ, оскільки граничний строк перерахування ЄСВ встановлений за січень 2017 року до 20.02.2017 року.

Незважаючи на те, що помилка у перерахуванні коштів 03.03.2017 року відбулася не з вини позивача, відповідачем 23.03.2017 року було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску з 21.02.2017 року по 03.03.2017 року штрафу у розмірі 261761,87 грн. та пені у розмірі 10388,22 грн. (а.с.17,48).

Не погоджуючись із наведеним рішенням відповідача від 23.03.2017 року № позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-УІ від 08.07.2010 року. ( далі - Закон №2464).

Згідно з п.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці і підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

У відповідності до вимог абз.1 п.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць не пізніше 20 числа наступного місяця.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону № 2464 передбачено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом,обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464 визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Аналіз вказаних норм Закону №2464 свідчить про те, що орган доходів і зборів наділений повноваженнями застосовувати до платників єдиного внеску штрафні санкції та нараховувати пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

При цьому, норми ст.25 Закону №2464 не містять підстав для застосування штрафу та пені у разі допущення платником помилки та перерахування сплачених сум ЄСВ на рахунки, які були діючими для сплати ЄСВ до 2017 року.

Як встановлено судами та не оспорюється відповідачем, позивачем 07.02.2017 року було сплачено (перераховано) суму ЄСВ за січень 2017 року у розмірі 1485607,91 грн. на розрахунковий рахунок, відкритий для платників податків Офісу ВПП ДФС, що підтверджується копіями платіжних доручень №118, № 130, №5532, №5567 від 07.02.2017 року (а.с.11-14).

Таким чином, факт своєчасної сплати позивачем ЄСВ за січень 2017р. у встановлений законом строк до 20.02.2017 року підтверджений вищенаведеними копіями платіжних доручень від 07.02.2017 року, вказаний факт сплати ЄСВ саме 07.02.2017 року не спростований представником відповідача у ході судового розгляду справи будь-якими належними та допустимими доказами, а тому підстави для застосування до позивача штрафу та пені за оспорюваним рішенням у відповідача були відсутні.

Окрім того, колегія суддів погоджується з тим, що допущення платником ЄСВ помилки у зазначенні розрахункового рахунку, який був діючим до 2017 року та змінився на початку 2017 року, не може бути підставою для застосування до позивача штрафу та пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ, оскільки норми ст.25 Закону №2464 не передбачають застосування штрафних санкцій саме за допущення платниками ЄСВ помилки у зазначенні розрахункового рахунку з урахуванням того, що кошти зі сплати ЄСВ уже були зарахованими до бюджету.

Посилання апелянта на те, що позивач повинен був пересвідчитися у правильності визначення розрахункового рахунку при перерахуванні коштів зі сплати ЄСВ, який був змінений та офіційно оприлюднений на сайті ДФС у січні 2017 року приймаються до уваги судом, проте за змістом ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визначаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

Як встановлено з матеріалів справи, зарахування сплачених позивачем коштів з ЄСВ за січень 2017 року відбулося 07.02.2017 року на розрахунковий рахунок з оплати ЄСВ, який був єдиним по Україні, а тому відповідач та третя особа мали повноваження з урахуванням поданої позивачем заяви, яка була отримана податковими органами 13.02.2017 року про перерахування помилково перерахованих позивачем коштів з ЄСВ на рахунок №2801, здійснити переведення цих коштів у строк до 20.02.2017 року, проте органи ДФС зробили це лише 03.03.2017 року, що призвело до автоматичного нарахування позивачеві штрафу та пені за оспорюваним рішенням за нібито несвоєчасну сплату позивачем ЄСВ за січень 2017 року без врахуванням вищенаведених обставин.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень рішення якого оскаржується, не надав жодних доказів та не навів жодних підстав, які б свідчили про обґрунтованість прийнятого рішення з урахуванням встановлених судом обставин у справі та досліджених доказів відносно сплати позивачем сум ЄСВ за січень 2017 року у строк, визначений законом (07.02.2017 року), тобто до 20.02.2017 року.

Також слід зазначити, що податковий орган дійсно не несе відповідальності за неуважність платників ЄСВ з приводу перерахування коштів по ЄСВ на відповідні рахунки, проте податковий орган наділений повноваженнями вживати всіх можливих та залежних від контролюючого органу заходів щодо сприяння платникам податків у виправленні допущених помилок у поданих ними документах у найкоротші строки.

До того ж, слід зазначити, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення безпідставно не враховано факти того, що сплачені позивачем кошти з ЄСВ з 07.02.2017 року перебували на рахунку бюджету та те, що норми ст.25 Закону №2464 не передбачають відповідальності платників ЄСВ за помилки у зазначенні розрахункового рахунку для сплати ЄСВ, який був діючим та єдиним по Україні до січня 2017 року та не передбачають відповідальності у разі, якщо податковий орган не здійснює перерахування коштів з раніше діючого рахунку для сплати ЄСВ на новий розрахунковий рахунок, який був змінений контролюючими органами на початку року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши правомірність прийняття оспорюваного рішення у відповідності до вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем прийнято рішення № від 23.03.2017 року не у спосіб, що передбачений законами України та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі №804/2741/17 за позовом Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, третя особа: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.В.Юрко

В.А.Шальєва