Справа № 806/1561/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Житомир справа № 806/1561/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною, стягнення 144400,00 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нездійснення нарахування судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи з вимог Закону України від 07.07.2010 №2453VI "Про судоустрій і статус суддів" та розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік".

- 3обов"язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області здійснити нарахування судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , виходячи з вимог Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» та із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", недоплачену суддівську винагороду: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч 200 грн. 00 коп.), за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн. ( шість тисяч гривень 00 коп.), за квітень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.).

- Стягнути на користь ОСОБА_1 з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області недоплачену суддівську винагороду: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч 200 грн. 00 коп.), за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн. ( шість тисяч гривень 00 коп.), за квітень 2017 в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.).

- Постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за січень 2017 в сумі 26400,00 грн. допустити до негайного виконання.

- 3обовязати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області для виплати недоплаченої судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 суддівської винагороди: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч 200 грн. 00 коп.), за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн. ( шість тисяч гривень 00 коп.), за квітень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.), за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн. (двадцять шість тисяч 400 грн. 00 коп.).

Позов обґрунтований неправомірним нарахуванням відповідачами суддівської винагороди за січень, лютий, березень, квітень 2017. Вважає, що суддівська винагорода за вказаний період повинна була бути нарахована виходячи з вимог Закону України від 07.07.2010 №2453VI "Про судоустрій і статус суддів" та розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", тобто розмір його суддівської винагороди повинен вираховуватись з посадового окладу у розмірі 32000,00 грн., а не 16000 грн. Позивач наголошує, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може врегульовуватися іншими законами.

В судове засідання позивач не прибув, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області в судове засідання не з"явився, направив суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях зазначено, що суди фінансується з державного бюджету згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків в межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік. На поточний 2017 рік фонд оплати праці суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, доведено із врахуванням посадового окладу в розмірі 16000,00 грн., тобто 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Зазначає, що розмір суддівської винагороди позивачу розраховувався з врахуванням приписів п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " №1774 щодо незастосування як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому, вважає позов безпідставним.

Представник відповідача - Державної судової адміністрації України в судове засідання не з"явився, направив суду аналогічні письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в судове засідання не прибув, направив суду письмові пояснення та клопотання про розгляд справи без участі. В обгрунтування пояснень зазначено, що Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області виконує лише функцію обслуговуючого банку розпорядників бюджетних коштів. Отже, будь-які протиправні дії з боку управління відсутні.

У відповідності до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Встановлено, що постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" №300-VI від 09.12.2011 ОСОБА_1 обрано на посаду судді Попільнянського районного суду Житомирської області безтерміново.(а.с.7-19)

Указом Президента України "Про переведення суддів" №1113/2011 від 09.12.2011 ОСОБА_1 переведено на посаду судді Корольовського районного суду м.Житомира, яку, згідно довідки Корольовського районного суду, від 18.05.2017 №11/206, він обіймав з 04.01.2012.(а.с.26-27)

В подальшому, рішенням зборів суддів Корольовського районного суду м.Житомира від 15.05.2015 на адміністративну посаду заступника голови Корольоського районного суду м.Житомира обрано ОСОБА_1, яку він обіймав до 21.05.2017.

Відповідно до розрахунку нарахованої та виплаченої позивачу суддівської винагороди з січня по травень 2017, така виплата здійснювалася виходячи із посадового окладу в розмірі 16000,00 грн., що відповідає 10 прожитковим мінімумів для працездатних громадян.

Позивач, вважаючи, що суддівська винагорода за спірний період повинна бути виплачена із врахуванням посадового окладу судді місцевого суду в розмірі 32000,00 грн., що відповідає 10 мінімальним заробітним платам, встановленим станом на 01.01.2017, тому звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402, в редакції від 02.06.2016, встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як зазначено в п.24 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1402-VIII з 01.01.2017, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня цього календарного року.

Водночас абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік, затвердженого головою ДСА в Житомирській області, посадовий оклад заступника голови Корольовського районного суду м.Житомира суду дорівнює 16000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується самим позивачем, що він не проходив таке кваліфікаційне оцінювання та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Тобто, позивач не мав права на отримання суддівської винагороди виходячи із суддівської винагороди у вказаному розмірі.

Представники відповідача у свої запереченнях зазначають, що розмір суддівської винагороди позивачу розраховувався з врахуванням приписів п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " №1774 щодо незастосування як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Натомість, суд зауважує, що пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст.529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами).

Отже, законодавцем чітко визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що узгоджується з приписом ч.2 ст.130 Конституції України.

Так, в частині третій статті 133 Закону N 2453-VI прямо зазначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Тобто, посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання визначається відповідно до розміру визначено ч.3 ст.133 Закону №2453.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року N 1801-VIII з 01.01.2017 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3200 гривень.

Таким чином, суд вважає, що протягом спірного періоду (січень - травень 2017) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом N 1402-VIII, для визначення суддівської винагороди складав 32000,00 грн.

Тобто, суддівська винагорода позивачу за січень-травень 2017 повинна була нараховуватись із врахуванням посадового окладу судді місцевого суду саме в розмірі 32000,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що зазначені в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України № №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати, не змінили і не скасували чинні норми права, які регулюють визначення суддівської винагороди. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. №1774 не внесено змін до Закону №1402 чи Закону №2453 в частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи ч.1 ст.135 Закону №1402 відсутні законодавчі підстави враховувати п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774 при нарахуванні суддівської винагороди.

Разом з тим, вирішуючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно із вимогами ст.148 Закону N 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки кожного місцевого суду визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За приписами ст.149 Закону N 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В розумінні вимог ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України здійснення фактичних видатків на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, проводиться лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, відповідачі по справі можуть здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділені правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок суддівської винагороди.

Крім того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо розміру суддівської винагороди, зумовленої зміною правового регулювання розмірів посадових окладів суддів.

Так, в п. 45. Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону N1402-VIII зазначено, що саме Кабінет Міністрів України зобов'язаний у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом передбачати у проектах законів України про Державний бюджет України на 2017 рік та наступні роки видатки, пов'язані з реалізацією положень цього Закону.

Крім того, при розгляді вказаного спору суд враховує також Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010, в якому зазначено, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до зазначених положень Бюджетного кодексу України у відповідачів у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати позивачу суддівську винагороду в іншому розмірі.

При цьому, Державна судова адміністрація України та її Територіальне управління в Житомирській області не наділені повноваженнями від імені Держави змінювати розмір фінансування місцевих судів, відмінний від розміру, зазначеного в Державному бюджеті на відповідний бюджетний рік.

В аспекті зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010 саме Кабінет Міністрів України та Верховна рада України, а не відповідачі по справі, від імені Держави забезпечують фінансування та належні умови для функціонування судів, в тому числі щодо розміру суддівської винагороди суддів місцевого суду.

Отже, суд вважає, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду не вірно обрано спосіб захисту порушеного права. Разом з тим, в розумінні вимог ст.52 КАС України така заміна відповідача по даній справі є недопустима, так як призводить до зміни підсудності адміністративної справи.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання саме Територіальне управління в Житомирські області вжити заходи здійснити нарахування суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 32000,00 грн. та зобов"язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування таких виплат, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не призводять до реального поновлення прав позивача.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 86,128,158-163,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос