Справа № 825/1169/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1169/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кравченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівської митниці ДФС про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2017 ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці ДФС та просить визнати дії відповідача щодо обов'язкової сплати витрат за зберігання автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 на митному складі протиправними.

Свої вимоги мотивує тим, що 11.11.2016 він керував автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, країна реєстрації - Литовська Республіка та його було зупинено працівниками поліції. Після перевірки документів, а саме: водійських прав та техпаспорту, автомобіль був поставлений на штрафмайданчик райвідділу поліції м. Борзна, а 23.11.2016 - переданий співробітникам Чернігівської митниці ДФС на зберігання. В подальшому, позивач звернувся із заявою про повернення автомобіля, на що отримав відмову, пов'язану із несплатою витрат на зберігання вищевказаного автомобіля.

Однак, зазначив, що про додаткові витрати по зберіганню транспортного засобу на оплачуваній стоянці його повідомлено не було. Крім того, оскільки судом не приймалося рішення про конфіскацію автомобіля та позивач у справі про порушення митних не був визнаний винним, вважає, що жодні витрати щодо зберігання автомобіля відшкодуванню не підлягають. Також, так як Митний кодекс України розмежовує поняття транспортний засіб комерційного призначення та транспортний засіб особистого користування, застування зі сторони відповідача положень нормативно-правових актів, які регламентують порядок зберігання транспортних засобів комерційного призначення до транспортного засобу особистого користування, є протиправним та Чернігівська митниця ДФС незаконно вимагає оплати витрат митного складу за зберігання транспортного засобу, так як такого виду оплати чинним законодавством не передбачено.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення та пояснив, що здійсненою перевіркою по Центральній базі даних ЄАІС ДФС та АСМО «Інспектор-2006» встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 ввезено 01.10.2016 через пункт пропуску «Пулемець» Волинської митниці ДФС в митному режимі тимчасового ввезення строком до одного року без сплати митних платежів громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6. У зв'язку із наведеним, вказану громадянку визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України. На громадянку ОСОБА_6 (Єкатерину) Олександрівну накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 534 681, 81 грн., зазначений вище транспортний засіб тимчасово вилучений у справі про порушення митних правил № 0684/10200/16, та буде повернуто ОСОБА_6 після виконання нею постанови в повному обсязі.

Також зазначив, що ОСОБА_3 не є а ні власником даного транспортного засобу, а ні особою, яка ввозила його на митну територію України. Крім того, позивач не має права на користування вказаним автомобілем на митній території України, оскільки ввезення автомобіля здійснювалося зовсім іншою особою. Спірний транспортний засіб може бути лише вивезений за межі митної території України особою, відповідальною за дотримання митного режиму, - ОСОБА_6

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено, з таких підстав.

28.09.2016 між ОСОБА_7 (отримувач займу) та гр. Литовської Республіки ОСОБА_8 (займодавець) було укладено договір займу, посвідчений нотаріусом Каунаського 20-го нотаріального бюро, відповідно до умов якого займодавець безоплатно передає отримувачу займу в користування транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 (а.с. 15, 16).

Відповідно до умов договору, займодавець передав отримувачу займу транспортний засіб і його документи (реєстраційне свідоцтво транспортного засобу, ключі і технічний талон) (п. 7 Договору) (а.с. 13, 14).

Судом встановлено, що проїжджаючи с. Велика Доч, Борзнянського району, за залізничним переїздом вказаний вище автомобіль, під керуванням позивача, було зупинено працівниками поліції для перевірки на законність перебування даного автомобіля на території України.

Здійсненою перевіркою по Центральній базі даних ЄАІС ДФС та АСМО «Інспектор-2006» встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 ввезено на митну територію України 01.10.2016 через пункт пропуску «Пулемець» Волинської митниці ДФС в митному режимі тимчасового ввезення строком до одного року без сплати митних платежів громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6.

У зв'язку із наведеним, посадовими особами ГУНП в Чернігівській області було складено акт огляду і тимчасового вилучення транспортного засобу від 11.11.2016 (а.с. 17).

В подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звертались до Чернігівської митниці ДФС із заявами про повернення автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 його власнику, - ОСОБА_8 черех ОСОБА_3 (а.с. 18).

Однак, листами від 16.01.2017 № 141/25-70-20-03 та від 15.03.2017 № 857/7/25-70-03-02/24 відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаних заяв, оскільки вказаний автомобіль вилучений митницею у справі про порушення громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6 митних правил від 08.12.2016 № 0684/10200/16. Також, зазначено про необхідність провести необхідне митне оформлення та сплатити витрати за зберігання транспортного засобу на складі (а.с. 19-20, 21).

Вважаючи дії Чернігівської митниці ДФС щодо зобов'язання сплатити витрати за зберігання автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 протиправними, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України визначено, що ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із п. 60 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Статтею 103 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 293 Митного кодексу України, крім осіб, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, особами, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів, є: у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Судом встановлено, що 01.10.2016 громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6 було здійснено на пільгових умовах ввіз на митну територію України автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3, з метою його подальшої передачі ОСОБА_3 для користування, відповідно до укладеного договору займу з власником автомобіля, що підтверджується наданими ОСОБА_7 поясненнями, зафіксованими в постанові в справі про порушення митних правил № 0684/10200/16 (а.с. 23).

Як вбачається із матеріалів справи 08.12.2016 заступником начальника Чернігівської митниці ДФС було винесено постанову № 0684/10200/16 про порушення громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6 митних правил, а саме ст. 485 Митного кодексу України (а.с. 23-26).

У зв'язку із наведеним, на громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_6 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 534 681,81 грн. Пунктом 4 резолютивної частини постанови постановлено транспортний засіб «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3, тимчасово вилучений у справі про порушення митних правил № 0684/10200/16, повернути ОСОБА_6 після виконання нею постанови в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 511 Митного кодексу України, товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 238 Митного кодексу України, обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_6 при ввезенні транспортного засобу «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 було порушено митні правила, визначені Митним кодексом України, в частині, що стосується особливостей ввезення на митну територію України транспортних засобів особистого користування, у зв'язку із чим автомобіль, керування яким здійснював позивач, було правомірно вилучено посадовими особами Чернігівської митниці ДФС.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 за № 1097/21409, затверджено Порядок роботи складу митниці ДФС (далі - Порядок).

Обов'язковому переданню на склад Митниці (крім валютних цінностей та дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підлягають, зокрема, товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені (пп. 4.1.2 п. 4.1 Порядку).

Пунктом 1.7 Порядку встановлено, що витрати Митниць на зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення відшкодовуються їх власниками або уповноваженими ними особами відповідно до законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки транспортний засіб «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_3 був вилучений у справі про порушення митних правил, якою встановлено вину громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_6 в порушенні ст. 485 Митного кодексу України, та відповідач правомірно зберігає автомобіль на складі митниці.

При винесенні рішення суд також враховує, що в силу ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Керуючись зазначеними нормами права, суд дійшов висновку, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси позивачів. Визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цими діями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 у справі за позовом Акціонерного товариства «Санофі-Авентіс Франція» до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи - Державне підприємство «Державний фармакологічний центр Міністерства охорони здоров'я України», Відкрите акціонерне товариство «Фармак», Компанія «Мілі Хелскере Лімітед», Компанія «Новахім Індастріз Лімітед» про визнання протиправними та скасування рішень, яка в силу ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства є обов'язковою для виконання адміністративним судами.

Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення його конституційних прав, свобод та інтересів з боку Чернігівської митниці ДФС.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна