Справа № 423/3459/16-а
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 423/3459/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 р.

Попаснянський районний суд Луганської області

в складі головуючої судді Архипенко А.В.,

при секретарі судового засідання Іваненко С.П.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чемрат О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Попаснянському районі про визнання дій і рішення незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати незаконним дії відповідача щодо незарахування до підземного стажу роботи позивача періодів роботи з 29.05.1995 р. по 05.07.1995 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості учня гірника підземного, з 14.07.1995 р. по 29.08.1995 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірника підземного, з 09.01.1996 р. по 02.05.1996 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного, з 30.03.1998 р. по 11.02.1999 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості прохідника підземного, з 11.02.1999 р. по 24.04.2000 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного, з 07.03.2006 р. по 21.07.2006 р. в якості прохідника шахти імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» та з 01.06.2012 р. по 31.10.2013 р. в якості прохідника підземного ТОВ «Шахтопромбудхолдинг»;

- визнати незаконними рішення відповідача від 22.09.2016 р. та від 05.12.2016 р. щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов'язати відповідача зарахувати до підземного стажу роботи позивача наведені вище періоди його роботи;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за нормами ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу первинного звернення за відповідним перерахунком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером і отримує пенсію по інвалідності та у вересні 2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Проте йому було відмовлено в такому перерахунку у зв'язку з тим, що вказані вище періоди його роботи не були зараховані до підземного стажу. Відповідні дії та рішення відповідача позивач вважає незаконними. Зокрема, його робота за відповідними професіями доводиться наданими ним документами.

У судовому засіданн позивач надав аналогічні пояснення.

Згідно письмових заперечень, наданих УПФУ (відповідачем) - стаж позивача на підземних роботах складає 12 років 04 місяці 29 дні, чого недостатньо для призначення пенсії в розмірі, передбаченому ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зокрема, у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача з 29.05.1995р. по 05.07.1995р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості учня гірника підземного, з 14.07.1995 р. по 29.08.1995 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірника підземного, з 09.01.1996 р. по 02.05.1996 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного, з 30.03.1998 р. по 11.02.1999 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості прохідника підземного, з 11.02.1999 р по 24.04.2000 р на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного відмовлено через те, що надані у трудовій книжці позивача ці періоди не відображені, а позивачем довідки не можливо використати у якості підстави для зарахування вказаних періодів до пільгового стажу через те, що архів підприємства знаходиться на окупованій території. Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 07.03.2006р. по 21.07.2006 р. в якості прохідника на шахті імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» та з 01.06.2012 р. по 31.10.2013 р. в якості прохідника підземного ТОВ «Шахтопромбудхолдинг», оскільки позивачем не надано уточнюючих довідок підприємств (які залишилися на непідконтрольній території).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, надавши аналогічні пояснення.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новотошківське міста Кіровськ Луганської області (а.с.7-9).

Згідно з посвідченням від 11.01.2016 року (а.с.18) позивач є пенсіонером по інвалідності (а.с.18).

Рішенням відповідача від 22.09.2016 року (а.с.10) позивачеві було відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що він має лише 14 років 09 місяців 22 дні підземного стажу (суд звертає увагу на те, що пізніше в своїх запереченнях відповідач зазначив, що позивач має 12 років 04 місяці 29 дні підземного стажу).

Рішенням відповідача від 05.12.2016 року (а.с.70) позивачеві було відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що він має лише 12 років 04 місяці 29 днів підземного стажу.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 08.10.2003 року, підтверджуються його робота з 07.03.2006 р. по 21.07.2006 р. в якості прохідника шахти імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» та з 01.06.2012 р. по 31.10.2013 р. в якості прохідника підземного ТОВ «Шахтопромбудхолдинг», проте записи про роботу позивача на шахті Пролетарська протягом 1995-2000 років відсутні (а.с.11-17).

В Індивідуальних відомостях про застраховану особу на ім'я позивача (а.с.71-74) міститься інформація про роботу, заробітну плату та спецстаж за кодом «ЗПЗ013А1» позивача (у частині спірних періодів) протягом:

- січня 1999 - квітня 2000 року на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» (усього спецстажу 15 місяців 24 дні);

- березня - липня 2006 року на шахті імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» (усього спецстажу 4 місяці 16 днів);

- червня 2012 - жовтня 2013 року у ТОВ «Шахтопромбудхолдинг» (усього спецстажу 17 місяців).

Таким чином, тільки за цими даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, підтверджується 3 роки 1 місяць 15 днів спецстажу позивача за кодом «ЗПЗ013А1» - підземний стаж. При цьому суд бере до уваги, що до 1999 року названий Реєстр не існував.

У матеріалах справи є також довідки про роботу позивача на шахті «Пролетарська» з 29.05.1995 року по 05.07.1995 року (учень гірничого підземного), з 14.07.1995 по 29.08.1995 р. (гірничий підземний), з 09.01.1996 по 02.05.1996 р. (гірничий майстер підземний з повним робочим днем під землею), з 30.03.1998 р. по 08.06.1998 р. (учень прохідника підземного), з 08.06.1998 по 12.10.1998 р. (прохідник підземний), з 12.10.1998 р. по 16.11.1998 р. (гірничий майстер підземний), з 16.11.1998 по 11.02.1999 (прохідник підземний), з 11.02.1999 р. по 24.04.2000 р. (гірничий майстер підземний), видані за місцем роботи в 1995-1996 роках і на шахті імені С.М. Кірова у 2007 році (а.с.75-77).

Згідно з уточнюючою довідкою підприємства, а також довідками про заробітну плату та роботу (а.с.78-80) підтверджується наявність підземного стажу позивача в період з 01.06.2012 по 31.10.2013 р.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, оскільки відповідачем не було зараховано спірні періоди роботи до підземного стажу позивача, йому було призначено пенсію в меншому розмірі, ніж передбачено ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України. Згідно з положеннями ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.82 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

За цих обставин, суд вважає за можливе застосувати стандарт доказування згідно з критерієм «поза розумним сумнівом», який застосовується ЄСПЛ. Скажімо, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03) ЄСПЛ зазначив, що він при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (§53).

Крім того, суд нагадує, що чітке законодавче положення, яке гарантує певній категорії громадян право на отримання певних виплат чи доплат, створює майновий інтерес, який підлягає захисту згідно ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Слід зазначити, що відповідач відмовляється визнати пільговий стаж позивача на тій підставі, що підприємства, на яких працював позивач, залишилися на непідконтрольній території, що унеможливлює перевірку достовірності документів, що підтверджують пільговий стаж. На цій підставі відповідач не врахував ані записи в трудовій книжці позивача, ані відомості, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, ані довідки видані відповідними підприємствами задовго до початку АТО на території Луганської та Донецької областей. На переконання суду, такий підхід відповідача автоматично унеможливлює визнання будь-якого трудового стажу, які раніше працювали на підприємствах, що залишилися на тимчасово окупованій або непідконтрольній території. Це ставить позивача, як особу, що працювала на таких підприємтсвах, в явно невигідне становище у порівнянні з іншими особами, які працювали на підприємствах в інших регіонах країни, що є проявом непрямої дискримінації.

Також, суд звертає увагу на те, що , статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5); у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На переконання суду, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч.3 ст.2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Разом із цим, у цій справі відповідач не застосував жодних з указаних вище правових процедур підтвердження пільгового стажу, передбачених Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, та не врахував, що доступ до трудових архівів відповідних підприємств є неможливим внаслідок воєнних дій та тимчасової окупації частини території Луганської області.

У даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також пунктами 1, 2, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, та перевірити наявність пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці, інших документів, даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд бере до уваги, що відповідно до положень п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, більша частина спірного підземного стажу за 1999-2000, 2006, 2012-2013 роки (3 роки 1 місяць 15 днів) підтверджується даними,наявними у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (див. вище), чого вже достатньо (на додаток до вже визнаних відповідачем 12 років 04 місяці 29 днів підземного стажу) для застосування положень ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак і решта спірного стажу підтверджується наданими позивачем довідками, які мають бути враховані відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

При цьому відсутність записів у трудовій книжці позивача про роботу на шахті «Пролетарська» пояснюється тим, що перша трудова книжка позивачем була втрачена, а нову трудову книжку було видано пізніше іншим підприємством. Однак факт роботи позивача на шахті «Пролетарська» доводиться не тільки довідками, виданими за місцем роботи, але й частково (з 1999 року) - даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

До цього, ж у судовому засіданні були допитані свідки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що працювали із позивачем на підприємствах шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» та на шахти імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» і це підтверджено записами в їх трудовихї книжках (досліджених у судовому засіданні).

Отже суд нагадує, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинилася позивач у справі, та відповідні дій та рішення відповідача, суд приходить до висновку, що вказані оскаржувані дії відповідача були вчинені з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Попаснянському районі про визнання дій і рішення незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо незарахування до підземного стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 29.05.1995р. по 05.07.1995р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості учня гірника підземного, з 14.07.1995 р. по 29.08.1995 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірника підземного, з 09.01.1996 р. по 02.05.1996 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» ву якості гірничого майстра підземного, з 30.03.1998 р. по 11.02.1999 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості прохідника підземного, з 11.02.1999 р. по 24.04.2000 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного, з 07.03.2006 р. по 21.07.2006 р. на шахті імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» у якості прохідника та з 01.06.2012 р. по 31.10.2013 р. у ТОВ «Шахтопромбудхолдинг» у якості прохідника підземного.

Скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Попаснянському районі від 22.09.2016р. та від 05.12.2016р. щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до підземного стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи:

- з 29.05.1995р. по 05.07.1995р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості учня гірника підземного,

- з 14.07.1995 р. по 29.08.1995 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірника підземного,

- з 09.01.1996 р. по 02.05.1996 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного,

- з 30.03.1998 р. по 11.02.1999 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості прохідника підземного,

- з 11.02.1999 р. по 24.04.2000 р. на шахті Пролетарська ДП «Стахановвугілля» в якості гірничого майстра підземного,

- з 07.03.2006 р. по 21.07.2006 р. на шахти імені Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» у якості прохідника,

- з 01.06.2012 р. по 31.10.2013 р. у ТОВ «Шахтопромбудхолдинг» у якості прохідника підземного.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за нормами ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 01 жовтня 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2017 року.

Суддя А.В.Архипенко