Справа № 164/322/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7246/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу - Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2017 року у справі № 164/322/17 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, після реорганізації - Камінь-Каширське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 29 від 30 січня 2017 року та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 29 від 30.01.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії

Позовні вимоги мотивує тим, що він являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (категорії 3). 02.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подав необхідні документи. Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 29 від 30.01.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. На думку позивача, дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відповідають вимогам чинного законодавства. ОСОБА_1 в період з 1.07.1985 року по 31.08.1994 року постійно проживав без реєстрації в с. Замостя Маневицького району Волинської області. Вказаний населений пункт після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Стверджує, що станом на 01.01.1993 року він постійно прожив в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними, скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 29 від 30.01.2017 року та зобов'язати призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.12.2016 року.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що розпорядженням № 29 від 30.01.2017 року управлінням Пенсійного фонду України в Маневицькому районі (після реорганізації шляхом злиття- Камінь-Каширське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області) відмовило позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Просить скасувати постанову Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3. Зазначена обставина не оспорюється відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні, підтверджується дослідженим судом першої інстанції посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії б № 242441 (категорії 3), виданим Волинською облдержадміністрацією 27.12.1994 року. Враховуючи положення ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 надає позивачу право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився 27.12.1962 року в с. Ситниця Маневицького району Волинської області. В період з 14.12.1984 року по 3.01.1997 року був прописаний в с. Ситниця Маневицького району Волинської області. З 4.11.1997 року по даний час позивач зареєстрований (прописаний) в с. Ситниця Маневицького району Волинської області. В період з 1.07.1985 року по 31.08.1994 року постійно проживав без реєстрації в с. Замостя Маневицького району Волинської області. Вказаний населений пункт після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30.11.1994 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт постійного проживання позивача та його дружини в с. Замостя Маневицького району Волинської області в період з 1.07.1985 року по 31.08.1994 року. 02.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районііз заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подав необхідні документи. Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 29 від 30.01.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. Дружині позивача - ОСОБА_2 відповідачем було призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначені обставини підтвердила представник позивача в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом першої інстанції письмових доказів, зокрема, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 30.11.1994 року, довідки Старосільської сільської ради Маневицького району № 2909 від 16.12.2016 року, довідки Карасинської сільської ради Маневицького району № 944 від 25.11.2016 року, довідки Маневицької райдержадміністрації № 17 від 19.02.2010 року, розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 29 від 30.01.2017 року, повідомлення управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 407/02-40 від 31.01.2017 року, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 6.08.2011 року, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 2.12.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач постійно проживав в період з 1.07.1985 року по 31.08.1994 року в с. Замостя Маневицького району, яке після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 1 січня 1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг відповідного віку, він набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 29 від 30.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є незаконним.

Представником відповідача не враховано, що згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч зазначеним нормам КАС України представником відповідача не було подано відповідних доказів в обгрунтування заперечень на заявлені позивачем вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При вирішенні позовних вимог суд першої інстанції взяв до уваги, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30.11.1994 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт постійного проживання позивача та його дружини в с. Замостя Маневицького району Волинської області в період з 1.07.1985 року по 31.08.1994 року. Дружині позивача - ОСОБА_2 відповідачем було призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, після реорганізації - Камінь-Каширське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 29 від 30.01.2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язати Камінь-Каширське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області вирішити питання про призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.12.2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові обов'язки зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали у зоні гарантованого добровільного відселення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, як встановлено статтею 15 вищевказаного Закону, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Підпунктом «ґ» пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач має право на зменшення пенсійного віку з підстав передбачених відповідним положенням, закріпленим статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», доказом чого слугують наявні в матеріалах справи копії: посвідчення потерпілого від ЧАЕС, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 30.11.1994 року, довідки Старосільської сільської ради Маневицького району № 2909 від 16.12.2016 року, довідки Карасинської сільської ради Маневицького району № 944 від 25.11.2016 року, довідки Маневицької райдержадміністрації № 17 від 19.02.2010 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити правову позицію, висловлену Верховним Судом України у подібних категоріях справ, зокрема постанова № 06/73 від 21 листопада 2006 року, де суд зауважив, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розпорядження №29 управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області від 30 січня 2017 року є незаконним, оскільки позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг віку 54 роки, він набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія судді вивчивши матеріали справи та подані документи приходить до висновку, що позивачем було надано всі необхідні документи для призначення пенсії на пільгових умов, позов є підставним та підлягає до задоволення, а аргументи апелянта спростовуються матеріалами справи.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2017 року у справі № 164/322/17- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко

Повний текст судового рішення виготовлено 29.08.2017 року