Справа № 363/2860/17
Суддя: Котлярова І. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"29" серпня 2017 р. Справа № 363/2860/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Котлярова І.Ю., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати їй пенсії з 01.04.2015 року протиправними та зобов'язати поновити їй виплату пенсії з 01.04.2015 року, провести перерахунок пенсії за період з 01.04.2015 року по 19.07.2017 року, а також стягнути на її користь не отриману пенсію. Крім того, просила поновити пропущений строк для подання адміністративного позову.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що є працюючим суддею Іванківського районного суду Київської області. З січня 2006 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області та отримувала пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу». З 01.04.2015 року виплата їй пенсії була припинена всупереч вимогам закону та не поновлена. 23.03.2016 року, 14.06.2016 року та 21.03.2017 року зверталася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, однак відповідач відмовив їй у поновленні виплати пенсії, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зокрема до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну службу».

Зазначила, що відмова відповідача у невиплаті пенсії є протиправною і суперечить Конституції України, іншим актам пенсійного законодавства.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надіслав письмові заперечення проти заявлених вимог, в яких заперечує проти задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що позивачем пропущено шести місячний строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав. Стосовно поновлення виплати пенсії, зазначила, що на момент звернення до відповідача позивач продовжувала працювати на посаді судді, а тому у відповідача не було підстав для поновлення виплати пенсії за віком. Дії відповідача вважає правомірними, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є працюючим суддею Іванківського районного суду Київської області.

З січня 2006 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області та отримувала пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу», виплата якої припинено 01.04.2015 року.

Як вбачається, з матеріалів справи позивач неодноразово зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області із заявою про поновлення їй з 01.04.2015 року виплату призначеної довічно пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", як незаконно припинену.

Нащо отримувала відмову у поновленні виплати з 01.04.2015 року по 19.07.2017 року призначеної раніше пенсії, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", а саме: тимчасово, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", Про державну службу", Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Крім того, Законом України від 24.12.2015 року № 911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дію статті 47 тимчасово подовжено до 31.12.2016 року та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дію статті 47 тимчасово подовжено до 31.12.2017 року. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється (а.с. 5-9).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», у зв'язку з реорганізацією Іванківське районне управління Пенсійного фонду України шляхом злиття 03.04.2017 року припинило свою діяльність в зв'язку з об'єднанням з управлінням Пенсійного фонду України у Вишгородському районі. З 31.03.2017 року створене нове управління Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке є правонаступником УПФУ у Іванківському районі (а.с. 14-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 абз. 2 частини першої ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI від 09.07.2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу",«Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Аналогічні зміни було внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015 року.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Частиною першою статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VІІІ, які набрали чинності з 01.01.2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08.06.2016 Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N2453-VI від 07.07.2010 у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 і з 01.01.2016 пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Поряд із цим, суд враховує положення ст. 126 Конституції України, згідно якої до основоположних принципів здійснення правосуддя в Україні віднесено принципи незалежності та недоторканності суддів.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні по справі про гарантії незалежності суддів № 4-рп/2007 від 18.06.2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, №6-рп/99 від 24.06.1999 (справа про фінансування суддів), № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), № 19-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), № 20-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

Однак, суд звертає увагу на те, що пенсія позивачці була призначена відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто на загальних підставах, за віком, а не як гарантія, яка обумовлена статусом судді. За таких обставин, звуження прав і свобод позивача як судді, що пов'язане із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності, не відбулось.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що виплата пенсії позивачу, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її не виплати.

Стосовно позовних вимог, про поновлення виплати пенсії починаючи з 01 квітня 2015 року, судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обґрунтування строку звернення до суду за захистом прав позивач зазначила, що строк нею пропущений з поважних причин, зокрема, однією із таких причин є суперечливість законодавства та судової практики у питанні припинення виплати суддям пенсії. У Законі № 213 від 2.03.2015 року передбачалось тимчасове припинення виплати пенсій деяким категоріям працюючих пенсіонерів, а, отже, вона вправі була припускати, що виплату пенсії буде поновлено органами Пенсійного фонду добровільно. Лише після прийняття колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України постанови від 24.05.2016 року вона остаточно переконалась у незаконності дій відповідача та порушенні своїх прав.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що причина пропуску строку позивачем не може бути визнана поважною з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше звернулась до Управлінні Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області із заявою 23 березня 2016 року, а до суду 25 липня 2017 року, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині, відповідно до вимог ст. 99 КАС України підлягає задоволенню з 23 березня 2016 року, тобто з моменту звернення до Управлінні Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області.

Згідно ч.1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивач з адміністративним позовом звернулася до суду 25 липня 2017 року, а тому позовні вимоги за період з 01 квітня 2015 року по 24.01.2016 року слід залишити без розгляду з врахуванням вимог ст.ст. 99, 155 КАС України, оскільки названа причина пропуску строку звернення до суду не може бути визнана поважною.

Стосовно позовних вимог про здійснення перерахунку невиплаченої пенсії за період 01 квітня 2015 року по 19 липня 2017 слід відмовити з викладених підстав.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 94, 99, 155, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов'язати Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком призначену відповідно до Закону України «про Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23 березня 2016 року.

Позовні вимоги про поновлення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року по 24.01.2016 року - залишити без розгляду.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Ю. Котлярова