Справа № 808/3838/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року о/об 11 год. 09 хв.Справа № 808/3838/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, Бердянської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Запорізькій області від 16 червня 2016 року № 6 на суму 41431,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не отримував ані направлення на проведення перевірки, ані наказу, ані податкового повідомлення - рішення та вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 16 червня 2016 року є незаконним через відсутність правових наслідків самої перевірки, проведення якої не відповідає вимогам статей 78,79,86 Податкового кодексу України. Також зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 16 червня 2016 року є таким, що не вручено платнику податків ОСОБА_1

Представник позивача у судове засідання не з'явився, 25 липня 2017 року подав до суду заяву, в якій просив розглянути адміністративну справу без участі його представника.

Представником відповідача подані до суду заперечення, в яких зазначає, що на виконання вимог чинного на час виникнення правовідносин законодавства, вчинені дії в межах завдань та функцій, встановлених податковим законодавством для контролюючих органів. На підставі наявної у контролюючого органу інформації, на виконання завдань та функцій, в межах чинного на той час податкового законодавства винесено податкове повідомлення - рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 25 квітня 2017 року подав до суду заяву, в якій просив розглянути адміністративну справу без участі його участі.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі наявних в справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Оглянувши матеріали справи судом встановлено, що на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України Бердянською ОДПІ ГУ ДФС Запорізької області винесено податкове повідомлення - рішення від 16 червня 2016 року № 6, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 41431,48 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням від 16 червня 2016 року № 6 ОСОБА_1 звернувся до суду.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України, а відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі зі сплати земельного податку та орендної плати, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства - Податковим кодексом України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до приписів пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ( у редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Приписами пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Після дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 05 червня 2012 року у справі № 5009/1880/12 визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме склад літ. "У" у складі: приміщення складу № 2 площею 876,4 кв.м., приміщення складу № 3 площею 986,8 кв.м.; склад літ. "У1" у складі: приміщення складу № 1 площею 371,1 кв.м., всього загальною площею 2234,3 кв.м.; два пандуси до літ "У"; козирок до літ. "У"; пандус до літ "У1"; козирок до літ. "У1", котельня літ. "С" у складі: котельна № 1 площею 76,4 кв.м., підсобне приміщення № 2 площею 3,9 кв.м., підсобне приміщення № 3 площею 2,7 кв.м., підсобне приміщення № 4 площею 1,6 кв.м., підсобне приміщення № 5 площею 5,5 кв.м., коридор № 6 площею 4,1 кв.м. всього загальною площею 94,2 кв.м.; ганок до літ. "С", вбиральна літ "Т", навіс літ. "Ц" паркан № 4, замощення 1.

18 червня 2012 року рішення господарського суду Запорізької області у справі № 5009/1880/12 набрало законної сили.

01 листопада 2012 року, на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 05 червня 2012 року у справі № 5009/1880/12, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

03 грудня 2008 року між Бердянською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Бекіс" було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для розміщення та обслуговування складських приміщень, яка знаходиться у м. Бердянську, Запорізької області, по вул. Юннатів, 10-б. Договір укладено строком до 01 листопада 2032 року.

Також, суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07 листопада 2015 року по справі №826/12388/13-а, вказано, що незважаючи на те, що набувач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у нього з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, виходячи приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, починаючи з 01 листопада 2012 року до Позивача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні належні йому на праві власності нерухомі об'єкти (споруди, майновий комплекс), а з ним і обов'язок по сплаті земельного податку, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість нарахування йому відповідних податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані з державного земельного кадастру.

Відповідно до Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 1376 від 26 листопада 2008 року, площа земельної ділянки у АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 складає 0,8335 га.

Відповідно до копії схеми генплану земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, наданої представником позивача до матеріалів справи, визначено цільове призначення - для розміщення та обслуговування складських приміщень.

Як свідчать надані податковим органом розрахунки сум донарахованого земельного податку, при обчисленні земельного податку ним брались до уваги рішення Бердянської міської ради № 62 від 12 липня 2013 року, яким базова вартість земель в м. Бердянськ визначена на рівні 103,56 грн. за кв.м.

Враховуючи те, що контролюючим органом розрахунок земельного податку здійснений за тими ж рішенням Бердянської міської ради, то на думку суду, різниця саме полягає у визначені коефіцієнту функціонального використання.

З витягом з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 1376 від 26 листопада 2008 року та пояснень представника позивача судом з'ясовано, що це є складські приміщення.

Тому, застосування в даному випадку коефіцієнту 1 функціонального використання, як землі комерційного призначення, є цілком обґрунтованим. Іншого судом не встановлено, а сторонами не доведено.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Також суд зазначає, що позивач обґрунтовує адміністративний позов з тих підстав, що позивачем на виконання Податкового кодексу України не надсилалось податкове повідомлення - рішення, а дізнався про таке податкове повідомлення рішення з постанови Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року по справі №809/1569/16.

Однак суд такі твердження позивача не бере до уваги, оскільки в матеріалів справи наявні докази на виконання статті 59 Податкового кодексу України направлення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, яке повернуто відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи встановлені судом обставини суд прийшов до висновку правомірності спірного рішення та необхідності відмови у задоволені адміністративного позову.

Керуючись статтями 11,71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов