Справа № 815/4554/17
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року 16год.50хв. м.Одеса Справа № 815/4554/17

Одеський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Іванова Е.А.

за участю секретаря Сакара М.М.

представників: позивача Токаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за поданням Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області, позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з поданням до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, відповідач) яким просила підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_3 згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 31.08.2017 року.

Подання мотивоване тим, що 15.08.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ № 3593 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1). №3593 та пред'явлення направлень на проведення перевірки від 15.08.2017р. №5161/13-06, №5160/13-06, здійснено вихід за адресою здійснення господарської одиниці ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), 65016, АДРЕСА_1 та працівником ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4 було відмовлено в допуску до перевірки посадовим особам ГУ ДФС в Одеській області. Посадовими особами складено акт про відмову отримання копії наказу «Про проведення фактичної перевірки» та ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 № 457/15-32-13-06 від 30.08.2017 року та акт відмови у допуску посадових осіб ГУ ДФС в Одеській області до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 від 30.08.2017 року. 31.08.2017 року о 17:00 начальником ГУ ДФС в Одеській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо: підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. В зв'язку з чим ГУ ДФС в Одеській області звернулось до суду з вказаним поданням.

В судовому засіданні представником позивача подання підтримано у повному обсязі.

Представник відповідача в судових засіданнях подання не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки ніяких протиправних дій ним не вчинялось, які могли б бути підставою для накладення умовного адміністративного арешту.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що працює на посаді секретаря у ФОП ОСОБА_2, а також виконує й іншу роботу по прибиранню будинку з кінця червня - початку липня 2017 року та отримує зарплату готівкою в розмірі 3500 грн.. 30.08.2017 року до будинку прийшли дві жінки, та показали посвідчення та вона запропонувала їм почекати директора та повідомила, що він знаходиться в Одеській області та якщо зможе, то приїде, але в той день він не приїхав. На якій посаді вона працює у ФОП ОСОБА_2 згідно трудової книжки вона не знає. Щодо того, що в будинку знаходиться готель вона нічого не знає та здійснюється тимчасове проживання відпочиваючих за гроші.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що працюють в ГУ ДФС в Одеській області та саме ними був здійснений 30.08.2017 року вихід за адресою 65016, АДРЕСА_1, з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 Та їм було відмовлено у допуску до перевірки та отримання наказу на перевірку. А після телефонного дзвінка ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_2 їм було запропоновано покинути приміщення, оскільки це приватна власність.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.08.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ № 3593 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) (а.с.14).

З метою виконання даного наказу головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5 та головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6. 30.08.2017 о 12:10 з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), за період з 18.06.2015 року по дату завершення фактичної перевірки з питань дотримання вимог діючого законодавства з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцям доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, з метою вручення копії наказу «Про проведення фактичної перевірки від 15.08.2017 року №3593 та пред'явлення направлень на проведення перевірки від 15.08.2017р. №5161/13-06, №5160/13-06, здійснено вихід за адресою здійснення господарської одиниці ФОП ОСОБА_2, а саме: 65016, АДРЕСА_1, готель, з боку вулиці АДРЕСА_1 та працівником ОСОБА_4 було відмовлено в допуску до перевірки посадовим особам ГУ ДФС в Одеській області.

Через недопущення до проведення перевірки посадовими особами складено акт про відмову отримання копії наказу «Про проведення фактичної перевірки» та ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) № 457/15-32-13-06 від 30.08.2017 року та акт відмови у допуску посадових осіб ГУ ДФС в Одеській області до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 від 30.08.2017 року (а.с. 10-11).

31.08.2017 року о 17:00 начальником ГУ ДФС в Одеській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Підпунктами 16.1.13, 16.1.9 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України встановлено обов'язки платника податків, а саме платник податків зобов'язаний:

допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи;

Пунктом 20.1 статті 20 Податкового Кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право:

20.1.4. проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

20.1.6. запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи;

20.1.9. вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації) від проведення такої інвентаризації або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені статтею 94 цього Кодексу;

20.1.13. доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об'єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених Законом.

Згідно п.94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

У відповідності до положень п. 3.2 Порядку застосування адміністративного арешту майна затвердженого наказом Мінісстерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі - Порядок №568), за наявності однієї з наведених обставин керівник органу доходів і зборів (його заступник) приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №568 рішення про застосування арешту майна платника податків надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто під розписку: 1) платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; 2) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до 5.1 Порядку №568 функції виконавця рішення про арешт майна платника податків покладаються на податкового керуючого або іншого працівника органу доходів і зборів, призначеного його керівником (заступником).

Згідно п. 5.2 Порядку №568 виконавець рішення про арешт вчиняє певні дії, серед яких надсилає рішення про арешт майна відповідно до пункту 4.3 розділу IV цього Порядку.

Відповідно до п. 10.1 Порядку №568 рішення керівника органу доходів і зборів (його заступника) щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Проаналізувавши зміст вищезазначеної норми права, судом враховується те, що остання передбачає два альтернативні способи інформування платника про наявність, зокрема, рішення про застосування арешту майна, а саме: безпосереднє вручення такого рішення під розписку; надіслання листом з повідомленням про вручення.

При цьому правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або не надає переваг у застосуванні податковим органом будь-якого із зазначених способів. Законодавець вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

Однак, позивачем, всупереч вищезазначених норм права, не надано суду ані доказів безпосереднього вручення платнику податків рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна від 31.08.2017 року під розписку, ані доказів направлення вказаного рішення за місцезнаходженням та/чи юридичною адресою підприємства (фіскального чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення), ані доказів зазначення поштовою службою, в направленому податковим органом повідомленні про вручення поштового відправлення, причин такого невручення, як це передбачено вимогами ПК України.

Отже, суб`єктом владних повноважень не дотримано процедуру з`ясування та встановлення чітко визначених необхідних обставин для застосування до платника податків умовного адміністративного арешту, як того вимагають приписи п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України та належного повідомлення суб`єкта господарювання про наявність рішення про застосування адміністративного арешту майна від 31.08.2017 року, що, в свою чергу, створює перешкоди для реалізації відповідачем здійснення права на захист свого майна, а також покладає для нього додаткові обов'язки, визначає правову поведінку суб`єкта господарювання, чим порушує права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача, що вони направили рішення про застосування умовного арешту під час звернення до суду разом з поданням, оскільки це різні процедури, кожна з яких регулює свій порядок, та вони не замінюють одна одну, а саме приписи КАС України до оформлення подання та дії відповідальної особи ДФС під час виконання процедури адміністративного арешту.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див.рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи те, що матеріли справи не містять доказів вручення рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків як того вимагає Порядок №568 суд доходить висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163, 183-3 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Іванов Е.А.