Справа № 803/992/17
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокуСправа № 803/992/17

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

суддів Димарчук Т.М., Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дуди Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 22 серпня 2016 року № 49890829,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 серпня 2016 року ВП № 49890829.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2017 допущено заміну відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС МЮ України, відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49890829, з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/2 від 19.11.2015 у справі «Щічка та інші проти України» відповідно до якого:

- Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів зазначених у додатку до цієї декларації;

- Уряд готовий виконувати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро;

- сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти;

- ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне виконання цих справ.

Вказує, що зазначене вище рішення Європейського суду з прав людини виконано частково, оскільки воно виконано з порушенням строків виконання.

Крім того, рішенням національного суду (постанова Любешівського районного суду Волинської області від 20.07.2010 № 2-256/10) постановлено визнати за позивачем право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю та зобов'язано УПФ в Любешівському районі Волинської області провести перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з 06.07.2010 з врахуванням проведених виплат.

Таким чином, цим судовим рішенням не встановлено кінцевої дати проведення вищезазначених пенсійних виплат, а відтак органами ДВС, які проводили виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 у справі «Щічка та інші проти України», повинно було б і надалі зобов'язано пенсійний орган проводити нарахування пенсійних виплат в розмірі, як це встановлено постановою Любешівського районного суду Волинської області від 20.07.2010 № 2-256/10.

Вимогами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливість закінчення виконавчого провадження у зв'язку з частковим виконанням виконавчого документа.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та в наданих суду письмових запереченнях проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України перебувало виконавче провадження № 49890829 по виконанню рішення № 64511/12, виданого Європейським судом з прав людини 19.11.2015 у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», де ОСОБА_1 є одним із заявників.

Відповідно до вказаного рішення на користь стягувача підлягає виплата 1000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20.07.2010 № 2-256/10.

В ході виконання зазначеного рішення суду на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1257 від 02.03.2016 перераховано на користь стягувача кошти у розмірі 29 447,06 грн. (еквівалент 1000 євро) та платіжним дорученням № 3084 від 09.08.2016 перераховано заборгованість за рішенням суду в розмірі 58 024,23 грн.

19.06.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного бюджету Пенсійного фонду України на 2011 ріку. Аналогічні положення містяться у Законах України про Державний бюджет України на 2012-2016 роки.

Вказує, що на виконання вимог вищезазначених законів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 від 06.07.2011 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та Постанову від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, у зв'язку із змінами в пенсійному законодавстві пенсія стягувача з 01.11.2011 приведена у відповідність до чинного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визнано право Кабінету Міністрів України як державного органу встановлювати порядок та розмір соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/10.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплату їй пенсії з 01.12.2008 визнав заяву необґрунтованою.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав».

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із статтею 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів для цілей тлумачення договору поряд з контекстом терміні договору враховується, зокрема, наступна практика застосування договору.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї поширюється юрисдикція Європейського суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини «неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (рішення від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства»), пункт 31 Series А № 26; рішення від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України", заява № 10441/06, пункт 53.

У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04.11.2010 зі змінами) та пунктом 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» державним виконавцем 22.08.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Сіренка С.В. такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49890829, з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2012, за яким: Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів зазначених у додатку до цієї декларації; Уряд готовий виконувати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро; сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти; ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне виконання цих справ (а. с. 47-48).

З листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини № 567/13987-0-30-15 від 04.01.2016 вбачається, що 22.12.2015 від Європейського суду з прав людини надійшло повідомлення про ухвалення ним рішення у справі «Юрій Щічка проти України та 572 інші заяви». Протягом трьох місяців від зазначеної дати рішення має бути виконано (а. с. 44).

22.02.2016 на адресу Департаменту ДВС МЮ України за вх. № Ш-4703 надійшов лист ОСОБА_1 щодо надання переліку документів, необхідних для виконання рішення Європейського суду з прав людини (а. с. 50).

05.08.2016 старшим державним виконавцем винесено вимогу № 610/23 Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України, якою зобов'язано в 10 денний термін провести дії спрямовані на виконання рішення № 64511/12, видане 19.11.2015 Європейським судом з прав людини у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України» та в зв'язку з тим, що рішення національного суду боржником самостійно не виконано, необхідно сплатити ОСОБА_1 заборгованість по виконанню рішення національного суду в розмірі 58 024, 23 грн. та 1000 євро справедливої сатисфакції, яка досі є непогашеною, згідно документів, що раніше надавались. (а. с. 60-61).

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 1257 від 02.03.2016 ОСОБА_1 перераховано кошти в розмірі 29 447,06 грн. (призначення платежу 3601170; 2800, виконання рішення Єврос.64511/12 від 19.11.2015, гривневий еквівалент 1000 євро), яка проведена Державною казначейською службою України 03.03.2016 (а. с. 74).

Платіжним дорученням № 3084 від 09.08.2016 позивачу перераховано грошові кошти в розмірі 58 024,23 грн. (призначення платежу 3601170; 2800, виконання рішення Єврос.64511/12 від 19.11.15, борг рішення Любешівського районного суду від 20.07.2010), яка проведена Державною казначейською службою України 09.08.2016, тоді як граничний термін виконання був - 23.03.2016 (а. с. 74).

22.08.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. на підставі вимог пункту 8 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1257 від 02.03.2016 у розмірі 29 447, 06 грн. (еквівалент 1000 євро) та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3084 від 09.08.2016 перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 58 024, 23 грн. (а. с. 63-64). Дана постанова отримана позивачем 25.07.2017 (а. с. 43).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Згідно преамбули до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів, до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; і створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом (Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні (частина перша статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У разі порушення строку, зазначеного в частині першій статті 8 зазначеного Закону, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Частинами четвертою, п'ятою статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом, рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 у справі у справі «Щічка та інші проти України» виконано частково, оскільки заборгованість за рішенням національного суду (постанова Любешівського районного суду Волинської області від 20.07.2010) про визнання права на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачена у повному обсязі в сумі 58024,23 грн., однак з порушенням трьохмісячного строку з дати повідомлення про ухвалення Європейським судом з прав людини рішення - 22.12.2015. Відповідно до виконавчого документу (рішення Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 № 64511/12) у випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

З моменту спливу трьохмісячного терміну до остаточного розрахунку Урядом не нараховано та не сплачено позивачу пеню.

Так, 09.08.2016 Міністерством юстиції України до Державної казначейської служби України передано платіжне доручення № 3084 про нарахування на користь ОСОБА_1 58 024, 23 грн. (призначення платежу 3601170; 2800, виконання рішення Єврос.64511/12 від 19.11.15, борг за рішенням Любешівського районного суду від 20.07.2010), тоді як граничний термін виконання був 23.03.2016.

Будь-яких доказів щодо виплати позивачу пені, в зв'язку з порушенням трьохмісячного строку виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 у справі у справі «Щічка та інші проти України» відповідачем суду не надано та не спростовано.

Відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, вказаною нормою не передбачено можливість закінчення виконавчого провадження у зв'язку з частковим виконанням виконавчого документа.

Оскільки при розгляді справи встановлено не повне виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12, від 19.11.2015 у справі «Юрій Щічка проти України та 572 інші заяви», тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Сіренка С.В. для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Щодо строку звернення до суду, то суд зазначає, що позивач за захистом порушеного права звернулася в межах строку, встановленого статтею 181 КАС України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, копію постанови про закінчення виконавчого провадження позивач отримала 25.07.2017, тобто з цієї дати і слід обчислювати строк звернення до суду.

Інших доказів щодо отримання оскаржуваної постанови позивачем суду не надано.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини державним виконавцем не було виконане у повному обсязі, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, тобто є протиправною та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. про закінчення виконавчого провадження від 22 серпня 2016 року № 49890829.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 28 серпня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк

Судді Т.М. Димарчук

О.А. Лозовський