Справа № 808/2724/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокусправа № 808/2724/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередниченка В.Є.
суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі №808/2724/16 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 вересня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Запорізького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у Збройних силах України від 25.01.2016 року і визнати позивача учасником бойових дій.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постанова суду мотивована тим, що Азербайджанська РСР, Абхазька АРСР, Грузинська РСР не були включені законодавцем до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1994 № 63, а позивачем, у свою чергу, не надано довідку 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про його особисту участь у бойових діях, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для визнання позивача учасником бойових дій.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав неповного з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначає про те, що позивач виконував завдання на умовах масових заворушень та безпорядків при міжетнічних збройних конфліктах, які відбувалися на території Абхазії, Азербайджанскої та Грузинської республіках. Вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про те, що примітка №6 Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1994 № 63 «інші країни після 1979 року» розповсюджується виключно на військових фахівців, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР в країни, на території яких велися бойові дії.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 02.06.1989 до 20.04.1991 року позивач проходив строкову військову службу у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ СРСР.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (м. Тбілісі) від 23.06.1989 року позивача було зараховано до списків особистого складу частини, присвоєно військове звання «рядовий» та призначено стрільцем 2 учбової роти (а.с. 8).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (м. Тбілісі) від 12.01.1990 року № 11 с/ч оголошено про призначення позивача командиром штурмового відділення 2 групи І взводу учбової роти спеціального призначення (а.с. 8).
Згідно з архівною довідкою Центрального архіву внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Російської федерації від 16.05.2014 року № 4/Б-1726-14 позивач протягом строку служби неодноразово перебував у службових відрядженнях для виконання службово-бойових завдань з охорони громадського порядку а саме: 1) з 12.04.1990 року по 16.04.1990 року (Накази від 12.04.1990 № 91 с/ч, від 17.04.1990 № 96 с/ч) в м. Казах Азербайджанської РСР; 2) з 27.05.1990 по 09.07.1990 (Накази від 28.05.1990 № 129 с/ч, від 11.06.1990 № 142 с/ч) в м. Сухумі Абхазької АРСР; 3) з 09.08.1990 по 17.08.1990 (Накази від 09.08.1990 № 199 с/ч, від 17.08.1990 № 207 с/ч) в м. Сухумі Абхазької РСР; 4) з 23.08.1990 по 29.08.1990 (Накази від 24.08.1990 № 214 с/ч, від 30.08.1990 № 220 с/ч) в м. Казах Азербайджанської РСР; 5) з 07.12.1990 по 27.12.1990 (Накази від 07.12.1990 № 306 с/ч, від 27.12.1990 № 323 с/ч) в м. Цхінвалі Грузинської РСР (а.с. 19-20).
30.11.2015 року з метою присвоєння статусу учасника бойових дій позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.
25.01.2016 року на засіданні комісії Запорізького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів для визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України відповідачем було розглянуто заяву позивача від 30.11.2015 року та прийнято рішення про відмову у визнанні позивача учасником бойових дій (а.с. 23).
Як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії Запорізького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів для визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України від 25.01.2016 № 7, відмова обґрунтована тим, що Абхазька АРСР, Грузинська РСР, Вірменська РСР, Азербайджанська РСР не входять до Переліку як країни, на території яких мали місце бойові дії (а.с. 23).
Вказаний витяг з протоколу було направлено позивачу простою кореспонденцією 29.01.2016, що підтверджується листом відповідача від 29.01.2016 року № 145/с (а.с. 62).
05.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив поінформувати його про результати розгляду заяви від 30.11.2015 року щодо присвоєння позивачу статусу учасника бойових дій (а.с. 65).
Листом від 12.04.2016 року № 577/с відповідач вдруге направив позивачу для ознайомлення Витяг з протоколу засідання комісії Запорізького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів для визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України від 25.01.2016 року № 7 (а.с. 66).
Законність та обґрунтованість рішення відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Безпосередньо перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Такий перелік держав і періодів бойових дій на їх території затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63.
Так, до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території законодавцем також віднесені інші країни після грудня 1979 року.
При цьому, зі змісту примітки 6 Переліку держав і періодів бойових дій на їх території щодо можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після 1979 року та не названі у цьому Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.
Верховний Суд України у своїх постановах по адміністративним справам з подібних правовідносин зазначив, що відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які виконували спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР (постанови Верховного Суду України від 18.05.2010 по справі № 21-74во10 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 9749451), від 03.10.2011 по справі № 21-162а11 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19130687), від 16.10.2012 по справі № 21-337а12 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27362807), від 03.12.2013 по справі № 21-425а13 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 36369561), від 25.02.2014 по справі № 21-9а14 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 37603475), від 07.10.2014 по справі № 21-349а14 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 41163722).
За приписами ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Як встановлено судом, у період з 02.06.1989 року до 20.04.1991 року позивач проходив строкову військову службу у лавах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ СРСР, а саме у військовій частині НОМЕР_1 , місцем дислокації якої було м. Тбілісі (а.с. 10-13).
Під час проходження строкової служби позивач, перебуваючи у складі особового складу, виконував службово-бойові завдання з охорони громадського порядку у м. Казах Азербайджанської РСР, м. Сухумі Абхазької АРСР, м. Цхінвалі Грузинської РСР, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Центрального архіву внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Російської федерації від 16.05.2014 року № 4/Б-1726-14 (а.с. 19-20).
При цьому, доказів того, що позивач був військовим фахівцем, якого Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направив у країни, на території яких велися бойові дії, ним не надано.
Оскільки, Азербайджанська РСР, Абхазька АРСР, Грузинська РСР не були включені законодавцем до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1994 №63, а позивачем, у свою чергу, не надано довідку 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про його особисту участь у бойових діях, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання позивача учасником бойових дій та як наслідок відсутності підстав для скасування рішення комісії Запорізького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у Збройних силах України від 25.01.2016 року.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі №808/2724/16 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст ухвали виготовлений 01 вересня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко