Справа № 820/1822/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 серпня 2017 р. № 820/1822/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Білової О.В.,

суддів - Мар'єнко Л.М., Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ділбаряна А.О.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача та третьої особи - Кезлі М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд скасувати п. 6 (п.п.6.1-6.3) Наказу Державної міграційної служби України №93 від 17.05.2016 щодо скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 05.07.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Управління Державної міграційної служби України в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління ДМС України в Харківській області з заявою щодо обміну Посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв'язку з непридатністю її до подальшого використання. 26 квітня 2017р. Позивач отримав у Головному управлінні ДМС України в Харківській області лист № 04/1-9696 з якого дізнався, що Посвідка постійне проживання в Україні громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасована згідно Рішення № 93 ДМС України від 17.05.2016., яке він вважає протиправним.

Відповідач та третя особа, Управління Державної міграційної служби України в Київській області, - надали письмові заперечення проти позову, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник позивача, ОСОБА_3 - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи - Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - Кезля М.Д. - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях.

Представник третьої особи, Державної міграційної служби України в Київській області, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у запереченнях просив розглядати справу без його участі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановила такі обставини.

Громадянин Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3 прибув в Україну у 1989 році з метою працевлаштування, і працював на ВАТ «Завод «Ленінська кузня» з 26.10.1989 по 26.10.1993. В подальшому після звільнення з роботи залишився проживати в Україні.

За заявою позивача від 26.06.2003 ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 15.06.2004 прийнято рішення про документування позивача посвідкою на постійне проживання та видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 15.06.2004.

У м. Харкові Позивач проживає родиною з 2004р.: дружиною - ОСОБА_4 - громадянкою Соціалістичної Республіки Вєтнам та дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які є громадянами України, працює приватним підприємцем на ринку «Барабашова» в м. Харкові.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській обл. щодо обміну посвідки на постійне проживання, проте листом від 26.04.2017 позивача повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській обл. гр. СРВ ОСОБА_3 наказом від 17.05.2016 №93 ДМС України було скасовано посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_3.

Як встановлено з п. 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу №93 Державної міграційної служби "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" на підставі висновку УДМС у Київській області від 14.04.2016 стосовно ОСОБА_3 скасовано повністю рішення ГІРФО ГУМВС України в Київській області від 15.06.2004 про документування посвідкою на постійне проживання громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3.

У висновку УДМС України в Київській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_3, затвердженому 14.04.2016, зазначено, що рішення про видачу посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 прийняте з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію" та підлягає скасуванню наказом голови ДМС відповідно до вимог п. 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681.

При вирішені справи по суті колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивачем 26.06.2003 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні було надано усі необхідні документи, будь-яких зауважень у ВГІРФО ГУМВС України в Київській області не було, відносно позивача було складено висновок, затверджений 15.06.2004, яким, з посиланням на пункт 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 15.06.2004.

Фактичною підставою для скасування посвідки на постійне проживання в Україні позивача стали висновки ДМС про те, що остання оформлена в порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року №2491-III, оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, де зазначено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не містить підстав та випадків визнання неправомірними рішень про документування посвідками на постійне проживання в Україні.

Згідно з п. 3 ст. 5 та п. 2 Розділу 5 "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний був прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

07 серпня 2001 року з метою забезпечення виконання Закону України "Про імміграцію" Президентом України видано Указ №596, яким покладено на Міністерство внутрішніх справ України виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов'язано Кабінет міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" від 26.12.2002 №1983 була видана з прострочкою встановленого терміну понад 1 рік 2 місяці. З цих підстав строки, зазначені в Прикінцевих положеннях Закону України "Про імміграцію" для подання заяв про документування, були продовжені до 26.06.2003.

З огляду на зазначене, оскільки до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 26.12.2002 №1983 був відсутній порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну, шестимісячний строк, встановлений абзацом 4 пункту 4 розділу V Закону України "Про імміграцію", розпочався 26.12.2002 та закінчився 26.06.2003.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Дана норма скасована не була, а тому підстави вважати, що ця норма втратила чинність, відсутні.

Отже, складання висновку від 15.06.2004 про документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні, підтверджує, що позивач є таким, що має дозвіл на імміграцію в Україну, що і є підставою для видачі йому вказаної довідки.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При прийнятті відповідачем спірного наказу та в ході судового розгляду справи не було встановлено жодної з вказаних обставин, отже законодавчо визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію позивачу відсутні.

Відповідач при винесенні рішення від 17.05.2016 про скасування рішення про документування посвідкою гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 керувався висновком УДМС України в Київській області від 14.04.2016 та абз. 3 п. 2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681, згідно якого рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2004 році проводив перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V "Прикінцеві положення "Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовував прийняття протилежного рішення - висновку УДМС в Київській області від 14.04.2016.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку про те, що Рішення № 93 ДМС України від 17.05.2016р. прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме, необґрунтовано, без наявності підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає на території України, працює приватним підприємцем та утримує родину, малолітні діти позивача проживають разом з батьками в Україні та мають громадянство України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересів позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про скасування наказу - задовольнити.

Скасувати п. 6 (п.п.6.1-6.3) Наказу Державної міграційної служби України №93 від 17.05.2016 щодо скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) у розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Білова О.В.

Суддя Мар'єнко Л.М.

Суддя Мельников Р.В.