Справа № 182/1283/17 (2-а/0182/254/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Рибакова В.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2017 рокусправа № 182/1283/17 (2-а/0182/254/2017)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Лащенко Р.В., з участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Устинова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року у справі №182/1283/17 (2-а/0182/254/2017) за позовом ОСОБА_5 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач), в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 звернулась до суду із адміністративним позовом до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просила зобов'язати відповідача призначити їй виплату пенсії за віком з 01.09.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.09.2016 року її представник особисто звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії їй за віком, разом з нотаріально посвідченою апостильованою копією паспорта та оригіналами усіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом з вхідним номером про прийняття документів, однак листом № Є-167-1 від 06.09.2016 року їй відмовлено у призначенні виплати пенсії, посилаючись на те, що не має законних підстав для прийняття рішення про призначення пенсії, у зв'язку з тим, що позивач надала копії документів в порушення вимог п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає такі дії відповідача протиправними. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Після прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити позивачу виплату пенсії за віком з 02.09.2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм діючого законодавства, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердження страхового стажу є трудова книжка, то разом з оригіналом трудової книжки надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. В порушення вимог порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, відповідачу було надано кільки копія паспорту, копія ІПН, копія трудової книжки, копія довіреності, а в заяві про призначення пенсії зазначено, що за потреби інші документи та/або оригінали доданих до заяви копій документів, необхідних для призначення пенсії будуть надані додаткового за вимогою.

УПФУ не виносило рішення щодо відмови в призначенні пенсії позивачу, оскільки заява надійшла як звернення та розглянута в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Отже, відповідач діяв у спосіб та у порядок, визначені законодавством не порушуючи при цьому права позивача, а отже позовні вимог є необґрунтованими.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, яка з 2000 року постійно проживає у Державі Ізраїль, де прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.13-28).

До виїзду за кордон позивач проживала за адресою АДРЕСА_1. На даний час вона не працює.

Її трудовий стаж та вік згідно записів у трудовій книжці та довідки про заробітну плату (а.с.30-42,43) дає їй право на призначення пенсії.

Постановою Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/50501/16-а) від 21.11.2016 року (а.с.51-53) зобов'язано Пенсійний фонд України передати заяву позивача ОСОБА_5 про призначення пенсії уповноваженому територіального управління для розгляду по суті.

Листом Пенсійного фонду України від 06.02.2017 року №720/Є-11 позивачу повідомлено, що її заява про призначення пенсії та додані документи направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для подальшого спрямування до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області для розгляду по суті та прийняття рішення згідно чинного законодавства (а.с.56).

Як вбачається з вхідного штампу, 02.09.2016 року, а не 01.09.2016 року, як зазначено позивачем, представник позивача за довіреністю (а.с.60-62) звернувся до Нікопольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії ОСОБА_5 за віком, разом з нотаріально посвідченою апостильованою копією паспорта та оригіналами необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом з вхідним номером про прийняття документів (а.с.44-46, 58, 59).

Листом № Є-167-1 від 06.09.2016 року Нікопольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с.47,48) позивачу було відмовлено у призначенні виплати пенсії, посилаючись на те, що згідно наданих документів: копії довіреності від 09.08.2016 року, копії довіреності від 01.09.2016 року, копії паспорту ОСОБА_5 (НОМЕР_1), копії ідентифікаційного номеру ОСОБА_5, копії трудової книжки ОСОБА_5, заяви про призначення пенсії ОСОБА_5 від 09.08.2016 року, - призначити пенсію неможливо в зв'язку з відсутності,оригіналів документів. Також, для призначення пенсії ОСОБА_5, потрібно надати до управління її паспорт громадянина України або посвідку на постійне місце проживання в Україні, де повинна бути відмітка про місце її проживання в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», винесеного у справі № 1-32/2009, від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У вказаному Рішенні зазначено, що п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості (стаття 22, частини перша, друга статті 24, частина третя статті 25, частина перша статті 46).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушуваластаттю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно достатті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, мають зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1.1-1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (зі змінами та доповненнями від 07.07.2014 року №13-1) та зареєстрованого в Мінюсті України 31.07.2014 року, заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Заява про призначення пенсії працюючим особам подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації за місцезнаходженням такого підприємства. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який ліс на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Згідно з п.1.7 цього ж Порядку заява може бути надіслана поштою крім випадків призначення (поновлення) пенсій.

Відповідно до п.2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (разом з оригіналом).

Згідно з п.2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах та і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, то разом з оригіналом трудової книжки надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що разом з особистою заявою позивача про призначення пенсії були надані всі необхідні оригінали документів, що були надані відповідачу для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, всі надані документи були засвідчені нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого підтверджені печаткою апостилю відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналась 23.12.2003 року, а тому сумніви у достовірності наданих документів, оригінали яких були оглянуті та засвідчені нотаріально не виникають.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство», документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Проживаючи в Ізраїлі, позивач має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання і, з врахуванням тієї обставини, що відповідачем було неправомірно відмовлено в призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності паспорта громадянина України, що засвідчує особу на території України, або посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України.

Колегія суддів погоджується з тим, що відмова відповідача у призначенні пенсії є неправомірною, оскільки позивачем були подані документи, які підтверджують факт виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, перебування на консульському обліку в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, а також копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, дійсного до 29.05.2020 року (а.с.13-28).

Зважаючи на те, що разом з заявою про призначення позивачу пенсії були надані усі необхідні документи, а відсутність паспорту громадянина України вказана відповідачем як підстава неможливості призначення пенсії за віком, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення прав позивача.

Позивач, крім зобов'язання Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити їй виплату пенсії за віком з дати першого звернення за призначенням пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, також просить провести індексацію і компенсацією втрати частини доходів.

Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Позивач в позовних вимогах зазначає 01.09.2016 року як дату першого звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії. Однак, як вбачається з вхідного штампу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позивач звернувся з заявою про призначення пенсії до відповідача 02.09.2016 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання призначити позивачу виплату пенсії за віком підлягають частковому задоволенню. Відповідача слід зобов'язати призначити позивачу виплату пенсії за віком з 02.09.2016 року.

Згідно з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

За таких обставин, призначення відповідних пенсійних виплат позивачу мають бути проведені з індексацією і компенсацією втрати частини доходів.

Посилання апелянта на те, що заява позивача про призначення пенсії була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» та відповідач не приймав рішення щодо відмови в призначенні пенсії є необґрунтованими та безпідставним, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 02.09.2016 року через свого представника звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, разом з заявою були надані копії всіх необхідних документів для призначення пенсії, оригінали документів надавались пенсійному органу для огляду та засвідчення копій.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з п.4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

У листі від 06.09.2016 року представнику позивача було повідомлено про прийняте рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, яким ОСОБА_5 відмовлено в призначенні пенсії, з посиланнями на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що свідчить про наявність рішення про безпідставну відмову в призначенні позивачу пенсії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального прав.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року у справі №182/1283/17 (2-а/0182/254/2017) за позовом ОСОБА_5 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 23 серпня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 28 серпня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва