Справа № 331/5570/17
Суддя: Скользнєва Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/201/2017 331/5570/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 Айомиде Бенджамина, до Олександрівського РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 10 від 19 липня 2017 про примусове видворення іноземця з України,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1В,, діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з адміністративним позовом до Олександрівського РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 10 про примусове видворення з України.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач прибув до України з метою навчання, 26.12.2013 р. йому видано посвідку на тимчасове проживання ТР 066183 строком до 01.08.2019 р. Підставою видачі посвідки було навчання позивача в Запорізькому державному медичному університеті.

10.05.2017 р. ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина було відраховано з навчального закладу за невиконання умов контракту, про що повідомлено УДМС України в Запорізькій області.

Позивач не міг укласти контракт з будь-яким навчальним закладом і продовжити навчання.

16.05.2017 р. посвідка на тимчасове проживання ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина була скасована і вилучена.

01.06.2017 р. позивач отримав від Дніпропетровського медичного інституту традиційної та нетрадиційної медицини лист-згоду на прийом на навчання. 18.07.2017 р. співробітниками Олександрівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області позивачу вручено платіжні реквізити для сплати штрафу за прострочення перебування в Україні.

Одразу після сплати штрафу співробітники відповідача вручили позивачу рішення № 10 про примусове повернення з України від 19.07.2017 р.

З огляду на те, що вступна кампанія станом на 18.07.2017 р. ще не закінчилась, підписати контракт і надати документи для оформлення нової посвідки позивач не може.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Олександрівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 19.07.2017 року № 10 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_7 ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону вїзду в Україну строком на три роки.

Відповідно до ч.8 ст.183-7 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом за обовязкової участі сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідача, кожен в окремості, у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши, що оскаржуване рішення є законним, а тому просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Взявши до уваги пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Взявши до уваги пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2019 року позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання ТР 066183. (а.с. 8)

Запорізьким державним медичним університетом до УДМС в Запорізькій області надійшли копії документів про відрахування із університету громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина за невиконання умов контракту 10.05.2017 р. (наказ № ЗДМУ № 473-с.).

16.05.2017 року УДМС в Запорізькій області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання ТР 066183.

19.07.2017 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області прийнято рішення № 10 про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина, 25.01.1195 року народження, та зобовязано його покинути територію України у термін до 17.08.2017 року. Заборонено громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина, вїзд в Україну строком на три роки до 19.07.2020 року.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773 від 22.09.2011 р. зі змінами та доповненнями, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 та іншими нормативними актами. Згідно з п. 2 зазначеного Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну (п. 6 Порядку).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10).

Відповідно до ст.9 вказаного Закону іноземці в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Реєстрація іноземців, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Ці правила не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. (ст.16 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону іноземець може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, якщо його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, ст.31 Закону визначає підстави, за яких заборонено примусове повернення та примусове видворення іноземця. Так, іноземці не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 32 Закону іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Судом встановлено, що позивач, являючись громадянином ОСОБА_7, не дотримався порядку тимчасового перебування іноземців на території України, а саме після скасування 16.05.2017 року посвідки на тимчасове проживання в Україні ТР 066183, перебував на території України в порушення вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, згідно з п.18 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка та тимчасове проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання.

Частиною 12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно з Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду з держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком вїзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього вїзду в Україну.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №251 від 28 березня 2012 року, особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

Як встановлено судом, підставою прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні слугував наказ Запорізького державного медичного університету від 10.05.2017 року про відрахування ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина за невиконання умов контракту.

Враховуючи, що посвідка ТР 066183 на тимчасове проживання позивача в України скасована, рішення від 16.05.2017 року про скасування посвідки позивачем оскаржено не було, інша посвідка ним не отримана, законодавчо встановлені обставини наявності для продовження строку тимчасового перебування позивача на території України не настали, позивач за межі України не виїжджав, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав перебування на території України ОСОБА_8 Оджошогу на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення, а тому рішення відповідача є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду-виїзду.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого вїзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Таким чином, у разі прийняття повноважним органом, за наявності законодавчо визначених підстав, рішення про примусове повернення іноземця в країну походження або третю країну, можлива строкова заборона щодо подальшого вїзду в Україну регламентується саме нормами статті 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки безпосередньо повязана з цим рішенням.

Аналізуючи викладені обставини, зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина, до Олександрівського РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 10 про примусове видворення з України.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 11, 159-163, 183-7 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 Айомиде Бенджамина, до Олександрівського РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 10 від 19 липня 2017 про примусове видворення іноземця з України відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

01.09.2017 .