Справа № 804/1608/17
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
23 серпня 2017 рокусправа № 804/1608/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)
суддів: Ясенової Т.І. Головко О.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянув у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш»
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2017р.р. у справі №804/1608/17
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш»
до: про:Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці визнання протиправною та скасування постанови
03.03.2017р. Публічне акціонерне товариство «Дніпроважмаш» (далі - ПАТ «Дніпроважмаш») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці (далі ГУ Держпраці у Дніпропетровській області) про визнання протиправною та скасування постанови / а.с. 3-9/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2017р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №804/1608/17 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2/.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2017р. у справі №804/1608/17 у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Дніпроважмаш» до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено. (суддя Царікова О.В.) / а.с. 120-123/.
Позивач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній, справі подав апеляційну скаргу / а.с. 131-138/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним у справі рішення з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд постанову суду першої інстанції від 04.05.2017р. у даній справі скасувати, та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 159-166/ з урахуванням додаткових заперечень на апеляційну скаргу / а.с. 179-182/, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача і посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було з`ясовано усі обставини, які мали значення для вирішення справи, та постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного матеріального та процесуального законодавства, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.05.2017р. у даній справі залишити без змін.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції від 04.05.2017р., ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Відповідач про день, годину та місце розгляду справи апеляційним судом повідомлений належним чином / а.с. 177/. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.
Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що 06.01.2017р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку ПАТ «Дніпроважмаш» з питань додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт № 36/4.1-8 від 06.01.2017р. (далі акт перевірки).
Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки / а.с. 21-29/ посадовими особами відповідача під час перевірки встановлено, що відповідно до наказу №1258к від 02.12.2016р. працівника ТОВ «Дніпроважмаш» ОСОБА_1 , який займав посаду начальника виробничо диспетчерського бюро ливарно механічного виробництва тюбінгів (№07) 28.11.2016р. звільнено з роботи за п.3 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі двох мінімальних заробітних плат, у зв`язку з укладанням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 28.11.2016р., що на думку відповідача, є порушенням гарантій, наданих державною особам, які проходять військову службу під час особливого періоду, зокрема положень ст. 119 КЗпП України.
Щодо правомірності прийняття відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, постанови №36/4.1-8/123 від 22.02.2017р., яка є предметом оскарження у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 433-VІІІ від 14.05.2015р. внесено зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими громадяни України, призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Отже з урахуванням вищенаведеної норми чинного законодавства з 26.05.2015р. зазначеній категорії громадян місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, зберігаються на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015р. підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.
Але у ході проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що в порушення норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавча актів України, щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» працівника ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_1 , якого було прийнято на військову службу та зараховано до лав Збройних сил України на підставі контракту та наказу Міністерства оборони України №334 від 28.11.2016р., в порушення вимог ст. 119 КЗпП України було звільнено з роботи на ПАТ «Дніпроважмаш» за п.3 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №1258к від 02.12.2016р., у той час як за вказаною категорією осіб зберігається робоче місце, посада та нарахування і виплата середнього заробітку повинні бути збережені за період з 28.11.2016 р. до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Статтею 17 Конституції України задекларований обов`язок держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, а правові відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон), який серед іншого передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують, державні органи, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, а також інші, визначені цією статтею органи та установи ( ч. 1 ст. 7 Закону), а за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання ( ч. 2 ст. 39 Закону в редакції чинній з 08.02.2015р.)
Крім цього необхідно зазначити, що ч.1, ч.2 ст. 39 Закону передбачено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону, а громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту», при цьому необхідно зазначити, що ця редакція закону, зі змінами які внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VIII від 15.01.2015р., який набрав чинності 08.02.2015р., гарантує громадянам України, які призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, збереження місця роботи (посади) та середньомісячного заробітку.
Щодо тверджень позивача під час розгляду даної справи в обґрунтування заявлених ним позовних вимог на те, що ОСОБА_1 було призвано на військову службу під час мобілізації з 07.04.2015р. по 14.06.2016р., і по закінченню вказаного періоду його було демобілізовано у запас, тому уклавши контракт з Міноборони 28.11.2016р. він добровільно обрав собі інше місце роботи службу у Збройних Силах України, а тому в даному випадку підлягають застосуванню саме положення п. 3 ст. 36 КЗпП України, відповідно до яких підстави припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу, не можуть бути прийняті судом до уваги з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та з урахуванням вимог щодо дії нормативно-правових актів у часі, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, аналіз яких дає можливість зробити висновок про те, що у даному випадку застосуванню підлягають положення ч.4 ст. 119 КЗпП України, відповідно до якої (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 ) за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову, і таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що дає можливість зробити висновок про те, що починаючи з 08.02.2015р. за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.
При цьому необхідно зазначити, що ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до листів від 01.10.2015 № 322/2/8417 щодо особливого періоду в Україні, наданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майором ОСОБА_2 та від 12.05.2016 №716/1/352, наданого начальником відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України - начальником юридичної служби Збройних Сил України полковником юстиції М.В.Кушнір, вбачається що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014р. в Україні настав особливий період, скасування якого буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
При цьому питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду і Вищий адміністративний суд у постанові від 16.02.2015р. (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Отже, враховуючи фактичні обставини справа, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, та приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у справі, з урахуванням вимог щодо дії нормативно-правових актів в часі, колегія суддів вважає, що на час звільнення позивачем працівника ОСОБА_1 , в Україні діяв особливий період, що свідчить про те, що звільнення останнього з роботи на ПАТ «Дніпроважмаш» за п.3 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №1258к від 02.12.2016р. відбулось в порушення вимог ст. 119 КЗпП, оскільки за ОСОБА_1 зберігається робоче місце, посада та нарахування і виплата середнього заробітку за період 28.11.2016 р. до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, що свідчить про те, що висновки відповідача за результатами перевірки є обґрунтованими, і відповідач у справі під час прийняття за результатами перевірки постанови №36/4.1-8/123 від 22.02.2017р., яка є предметом оскарження у даній справі, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, а тому судом першої інстанції постановлено у даній справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зробив правильний висновок про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством, і такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційною інстанцією не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 04.05.2017р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі позивача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2017р. у справі №804/1608/17 залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.
Повний текст виготовлено 28.08.2017р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко