Справа № 473/1471/17
Суддя: Висоцька Г. А.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1471/17
ПОСТАНОВА
іменем України
"29" серпня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.,
при секретарі - Гавриловій І.С.
за участю позивача - ОСОБА_1 його представника Воронової О.В.
представника відповідача - Наконечного В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
15.05.2017року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (далі - УПФ України в Миколаївської області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач зазначає, що 27.10.2016року він звернувся з заявою до УПФ України в Миколаївської області про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26.01.2017 року рішенням Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області йому було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності в зв`язку з відсутністю необхідного стажу йому було зараховано страховий стаж 1рік 2 місяці 21 день при необхідному 4 роки.
02.03.2017 року у зазначене рішення було внесено зміни в абзаці 5 ( особам визнаним інвалідами ІІ та ІІІ групи від 27 років до досягнення особою 28 років включно необхідно-3роки), в абзаці 26 словосполучення « 4роки» замінено на « 3роки».
ОСОБА_1 вважає, що відповідач мав зарахувати до страхового стажу період служби з 27.12.2005 року по 30.10.2008 року, з 24.10.11 року по 25.01.2012 року та з 03.09.2014 по 27.07.2015 року у Збройних силах України, Державному департаменті України з питань виконання покарань в органах МВС України та призначити пенсію по інвалідності у відповідності до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.02.2016 року. Позовні вимоги мотивує тим, що він в зазначені періоди дійсно проходив службу, про що є записи у військовому квитку. З урахуванням страхового стажу, на інших роботах загальний страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії по інвалідності, однак відповідач відмовив йому. Вважає вказану відмову протиправною.
Позивач просив суд про скасування зазначеного рішення та зобов`язання відповідача призначити йому пенсію.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Воронова О.В. позов підтримали в повному обсязі, уточнивши вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію з 27.10.2016 року, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача Наконечний В.І. в судовому засіданні і у наданих письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку визначеному законодавством. Згідно статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів 2 та 3 груп ( в редакції на дату встановлення ОСОБА_1 інвалідності) від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки. Загальний страховий стаж позивача, який можна зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії по ІІ групі інвалідності загального захворювання становить 1 рік 2 місяці 21 день. Управління не може зарахувати період роботи в Управлінні Державного департаменту України з питань виконання покарань з 24.10.2011 року по 25.01.2012 року та періоди проходження військової служби та служби за контрактом заявника з 22.09.2005 року по 30.09.2005 року, з 01.01.2006 року по 30.10.2008 року та з 02.09.2014 року по 27.07.2015 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про нарахування суми грошового забезпечення і сплачені страхові внески.
Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 та Державної установи «Вознесенської виправної колонії ( № 72) Міністерства юстиції України в судове засіданні не з`явились, в своїх заявах на адресу суду повідомили, що проти задоволення позову не заперечують, просили слухати справу у їх відсутності.
Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 2, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказано, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. До видів військової служби віднесено військову службу за контрактом осіб рядового складу.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також службу в Національній поліції;
У ч. 1 ст. 24 Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів ІІ-ІІІ груп від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року ( далі Порядок №637), також передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно п.3 цього Порядку (в редакції, чинній у спірний період) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках,коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами п.20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 наведеного Порядку доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються:
Військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Службизовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
У ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до ст. 106 Закону за рахунок сум, що находять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.
З аналізу ст. 106 Закону вбачається, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює особа, саме таке підприємство нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ч 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
У ч. 5 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Базою для нарахування єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, інших юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02 березня 2011 року, визначено, що цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за: осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, СБУ, органах МВС та службу в органах і підрозділах цивільного захисту (п.п. 1 п. 1). Єдиний внесок для таких осіб нараховується на суми грошового забезпечення, нарахованого особі за базовий звітний період (п.п. 1 п. 2). Єдиний внесок визначається у розмірі мінімального страхового внеску за кожну особу, встановленого законом (абз. 2 п. 3). Обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску, зокрема, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, - за осіб, зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього Порядку (п.п. 1 п. 4). Сплата єдиного внеску здійснюється за осіб, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 1 цього Порядку, - в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України (п.п. 1 п. 6).
Так, згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв.
Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , виданого Новомиколаївським військовим комісаріатом Запорізької області на ім`я ОСОБА_1 , він з 22.09.2005 року призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину НОМЕР_3 де по 27.12.2005 року знаходився у навчальному центрі м. Севастополь.
Починаючи з 27.12.2005 року по 22.05.2006 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 на посаді радіометриста.
В період з 22.05.2006 року проходив службу за контрактом на посаді радіометрист у військовій частині А 4289 по 30.10.2008 року.
Факт проходження служби позивача у в/ч НОМЕР_5 , місце дислокації АР Крим, міський округ м. Євпаторія, с. Новоозерне, у зазначений період також підтверджується довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.02.2017 року за № 381 ( а.с. 17).
Період роботи з 24.10.2011 року по 25.01.2012 року у Вознесенській виправній колонії управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки підтверджується інформацією третьої особи та копіями наказів № 44 о/с від 24.10.2011 року та № 2 о/с від 30.01.2012 року ( а.с. 51-53).
У період з 03.09.2014 року по 27.07.2015 року ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_6 на посаді старшого розвідника відділення управління взводу управління командира мінометної батареї аеромобільного-десантного батальйону, що підтверджується наказами командира зазначеної частини № 230 від 03.09.2014 року та № 214 від 27.07.2015 року та військовим квитком позивача ( а.с. 59-61).
Із довідки № 322433 серія 10 ААВ до огляду медико-соціальної експертної комісії (акт огляду МСЕК 19/1 від 02.02.2016 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності ( а.с. 25).
Згідно довідки № 1884 від 04.08.2015 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 14.11.2014 року по 18.12.2014 року ( а.с. 26).
26.08.2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_7 у якому вказано, що воно є безтерміновим, пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій ( а.с. 27).
Із довідки №143 Військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 щомісячно за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року включно отримував грошове забезпечення з якого було проведено щомісячно утримання єдиного соціального внеску ( а.с. 20).
Із довідки №72/4-367 Державної установи «Вознесенської виправної колонії ( № 72) Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 щомісячно за період з жовтня 2011 року по січень 2012 року включно отримував грошове забезпечення з якого було проведено щомісячне утримання єдиного соціального внеску ( а.с.21-22).
ОСОБА_1 27.10.2016 року звернувся до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 2 від 26.01.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідач зазначив, що відповідно даних військового квитка ОСОБА_1 проходив строкову службу з 22.09.2005 з 22.05.2006 згідно Указу Президента України від 03.11.2001 № І053/2001 призваний у Збройні сили України на військову службу та на службу за контрактом, був звільнений 30.10.2008. На підставі Указу Президента України від 02.09.2014 був призваний у Збройні Сили України № 607/2014, по мобілізації з 02.09.2014 по 27.07.2015. Відповідно до даних персоніфікованого обліку інформації за вище вказані періоди відсутня.
Вказує, що в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про нарахування суми грошового забезпечення і сплачені страхові внески за період роботи в Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань з 24.10.2011 по 25.01.2012 та періоди проходження військової служби та служби за контрактом заявника з 22.09.2005 по 30.09.2005, з 01.01.2006 по 30.10.2008 та з 02.09.2014 по 27.07.2015, тому , підстав для зарахування в страховий стаж дані періоди, відсутні.
Враховуючи вищезазначене, страховий стаж ОСОБА_1 зараховується згідно ст. 24 Закону України № 1058-ІV та становить 1 рік 2 місяці 21 день при необхідному-4роки.
Рішенням Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від № 6 від 02.03. 2017 року в рішення № 2 від 26.01.2017 року було внесено зміни, згідно ст.32 Закону № 1058-IV з урахуванням того, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності, а саме особам визнаним інвалідами ІІ та ІІІ групи від 27 років до досягнення особою 28 років включно необхідно - 3 роки.
Тобто страховий стаж ОСОБА_1 зараховується 3 роки.
Судом встановлено, що позивач з приводу призначення пенсії по інвалідності, встановлення наявного страхового стажу звертався до фінансово-економічного управління Командування ВМС Збройних Сил України та отримав відповідь, згідно якої дані до ПФУ (персоніфікація) про отримані доходи на всіх військовослужбовців подавались в період з 2000 по 2016 рік загальною сумою, а у звітності вказувались лише загальні суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованих внесків по військовій частині, без розподілу по кожному військовослужбовцю згідно з Порядком формування та подання страхувальником звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, затвердженого Постановою Правління ПФУ від 08 жовтня 2010 року №22-2, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 листопад 2010 року №1014/18309.
Крім того зазначалось, що у зв`язку із тим, що місцем дислокації військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 є АР Крим, а на даний час - це тимчасово окупована територія, тому за інформацією щодо сплати страхових внесків необхідно звертатись до ПФУ у м. Києві ( а.с. 29).
Однак Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві і надало позивачу- ОСОБА_1 відповідь, що військові частини НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 на обліку в органах Пенсійного Фонду України в м. Києві не перебували (а.с. 33).
Отже, наданими позивачем ОСОБА_1 документами підтверджується, що він проходив службу за контрактом у період з 22.05.2006 року по 30.10.2008 року в/ч НОМЕР_5 , з 24.10.2011 року по 25.01.2012 року у Вознесенській виправній колонії управління державного департаменту України з питань виконання покарань, з 03.09.2014 року по 27.07.2015 року в/ч НОМЕР_6 на посаді старшого розвідника відділення. Установи, де особа працювала і проходила службу, видала довідку у якій стверджується, що позивач отримував грошове забезпечення з якого проводились щомісячно утримання єдиного соціального внеску, однак окремо дані до ПФУ (персоніфікація) на кожного військовослужбовця не подаються, так як це не передбачено підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територією.
Суд враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та № К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.
Відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб за період проходження військової служби за контрактом ОСОБА_1 не є виною позивача.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу були видані довідки про підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсії , які повністю тотожні із записами у військовому квитку про проходження служби у спірний період.
Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи. Натомість відповідач не надав позивачу відомостей про спосіб підтвердження спірного страхового стажу та самоусунувся від спірного питання, поклавши обов`язок перевірки уточнюючої довідки на позивача та обмежився лише посиланням на неможливість перевірки через окупацію АР Крим та не підконтрольність певної території, що не може бути законною підставою для позбавлення позивача пенсійного забезпечення.
Водночас позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, в тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на державних підприємствах і установах первинних документів про умови праці та служби від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Незабезпечення належного зберігання вказаних документів в державних підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача на їх підтвердження документами, що залишилися в АР Крим. Натомість відповідач не спростував незаконність або недостовірність представлених позивачем уточнюючих довідок, що дає підстави для їх врахування при розрахунку пенсійного стажу і призначенні пенсійних виплат.
Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.
У ч. 2 ст. 162 КАС України зазначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень (п. 1); зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 2).
Керуючись ст. ст.9, 11, 71-72, 158-163, 167, 185-186 КАС України суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати дії Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності неправомірними.
Визнати неправомірним та скасувати рішення Вознесенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про відмову в призначені пенсії № 2 від 26.01.2017року.
Зобов`язати Вознесенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 27.10.2016 року. .
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Висоцька Г.А.