Справа № 642/3826/17
Суддя: Проценко Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№642/3826/17
2-а/642/412/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(скорочене провадження)
31 серпня 2017 року м. Харків
Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Проценко Л.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати п. 1 протоколу №73 від 07.07.2017р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум;

2) визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно доЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» ОСОБА_1 ;

3) зобов`язати ОСОБА_2 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомогиз дотриманням вимог: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

4) зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

5) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;
6) зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що Міністерство оборони Укрїани неправомірно відмовило йому в призначення одноразової грошової допомоги. Не має жодних підстав для відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги передбачених ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та П. 19 Порядку затвердженим Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року. Окрім того, Постановою Харківського окружного адміністративного Суду та Ухвалою Харківського апеляційного Адміністративного Суду по справі №820/2839/16, які не були скасовані, набрали законної сили та є остаточними встановлено, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги та, що позивачем був наданий повний перелік документів згідно п. 11 Порядку 975 для призначення одноразової грошової допомоги.

Від представника відповідача - ХОВК у встановлений строк надійшли письмові заперечення, в яких він просить закрити провадження у справі у зв`язку з повним виконанням ХОВК постанови Харківського окружного адміністративного Суду.

Від представника відповідача - Міністерства Оборони України у встановлений строк також надійшли письмові заперечення, в яких він зокрема зазначає позивачем не були надані всі необхідні документи, передбачені Порядком №975, а саме документ, про обставини поранення, що унеможливлює визначення його права на отримання одноразової грошової допомоги. При вирішенні справи слід керуватись законодавством, яке діяло у 2013р. коли позивачу було встановлено інвалідність при первинному огляду, а саме: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (в редакції 2013р.) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499), також представник Міністерства оборони України заперечував проти задоволення позову у повному обсязі посилаючись, що рішення відповідача є обґрунтованим. МОУ у письмових запереченнях просило виключити в якості відповідача Харківський обласний військовий комісаріат та залучити ХОВК, в якості третьої особи, розглядати справу в загальному порядку, однак згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України.

Суд не вбачає підстав для слухання справи в загальному порядку, оскільки представником Міністерства оборони України не надано обґрунтованих доводів про недостатність повідомлених позивачем обставин по справі, а клопотання відповідача не підлягає задоволенню оскільки є не обґрунтованим.

Також представником МОУ було заявлене клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи у Харківському апеляційному адміністративному Суді справи №644/9619/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності та вчинення певних дії. Як вбачається з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2017р. по справі №644/9619/16-а - апеляційна скарга Міністерства оборони України на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.06.2017р. по справі № 644/9619/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Разом з тим предметом даного спору є визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним. Представником Міністерства оборони України не надано обґрунтованих доводів, в чому полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення у Харківському апеляційному адміністративному суді справи №644/9619/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності та вчинення певних дії, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу і у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан.

В 1983 року позивач отримав поранення, контузію пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI (надалі по тексту Закон № 5040-VI ) були внесені зміни до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі по тексту Закон № 2011-XII), а саме: ст. 16 була викладена в новій редакції та доповнено Закон статтями 16-1 - 16-4.

Згідно п.1 та п. 2 прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 № 5040-VI:

«1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2014 року.

2. Встановити, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства».

На вимоги п. 3 Прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 № 5040-VI, Кабінет Міністрів України Постановою №975 від 25.12.2013р. затвердив Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги (надалі Порядок 975), який набрав чинності з 01.01.2014р.

Згідно довідки МСЕК від 28.07.2014 року позивачу була встановлена ІІІ група інваліда війни з 22.07.2014 року, з причин причини травми, контузії та захворювання пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби.

23.12.2015р. позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в Порядку 975 у зв`язку із встановленням йому інвалідності.

Відповідно до висновку фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 04.04.2014р. №356ая/2014 зазначені поранення у позивача могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто в зазначений строк.

За змістом протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №1124 від 17.04.2014р., травма, контузія та захворювання у позивача є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, згадані обставини встановлені також і судовими рішеннями у справі: Постановою Харківського окружного адміністративного Суду та Ухвалою Харківського апеляційного Адміністративного Суду по Справі №820/2839/16 та відповідно до ч.1 ст. 72 обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з листа ХОВК, яким позивача повідомлено про рішення засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.07.2017 протокол №73 п. 1 - про те, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначені одноразової грошової допомоги позивачу з мотивів, що позивачу інвалідність встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення з військової служби.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначені розміри одноразової грошової допомоги.

Пункт 9 статті 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р. (далі - Порядок № 975).

Відповідно до Порядку 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Згідно ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (стаття 16-4 Закону № 2011).

Ці положення кореспондуються з п. 19 Порядку №975.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши докази по справі, суд встановив що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку 975.

Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач Міністерство оборони України не прийняв відповідного рішення про призначення та виплату позивачу спірної допомоги, а тому такі дії відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.

Судом встановлено, що позивачем при подачі заяви та документів про виплату одноразової грошової допомоги був наданий висновок фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 04.04.2014 року про обставини поранення.

Відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

П.21.21. Положення №402, відповідно до якого - за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово- медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально- профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн (63-94-п), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що довідка на яку посилається відповідач, наведена у додатку № 5 до Положення 402, яка визначає, що поранення отримано не в стані алкогольного сп`яніння тощо, видається лише з 14 серпня 2008 року коли МО України було видано Наказ № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, а поранення та контузію позивач отримав у 1984р. і на той період не було такої форми довідки.

Крім того, згідно приписів п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністра оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи ……… документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином Суд приходить до висновку, що позивачем був наданий повний перелік документів згідно Порядку 975, а Міністерство оборони України безпідставно відмовило позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Стосовно встановлення інвалідності позивачу понад 3-х місячний строк після звільнення з військової служби Суд зазначає, що пп.4.п.2 ст.16 Закон № 2011-XII не передбачено жодних часових обмежень для особи звільненої з військової служби з часом встановленням інвалідності, а від так Суд приходить до висновку, що позивач має право на одноразову грошову допомогу і у разі встановлення інвалідності після спливу 3-х місячного строку після звільнення з військової служби.

Суд звертає увагу, що Міністерство оборони України помилково застосовує до спірних правовідносин Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі по тексту - Порядок № 499), який діяв на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи при первинному огляді у 2013р., оскільки інвалідність позивачу встановлена з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК, а не з причин нещасного випадку або захворювання, які сталися в період проходження військової служби з позивачем.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що з позивачем в період проходження військової служби стався нещасний випадок або позивач отримав захворювання у період проходження військової служби.

Згідно Наказу Міністра оборони України № 36 від 06.02.2001р., яким затверджено інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України то поранення та контузія отриманні при бойових діях не є нещасним випадком (п.1.2 інструкції).

Станом на дату звернення позивача 23.12.2015р. Закон № 2011-ХІІ діяв вже в редакції Закону № 5040-VI, частиною другою Прикінцевих якого встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Отже, у Перехідних положеннях цього Закону окреслено коло осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги).

Позивач звернувся із заявою про отримання одноразової грошової допомоги в 2015 року вперше, тобто рішення щодо виплати цієї допомоги стосовно нього раніше не приймалося.

Поряд з тим урядова постанова, яку прийнято на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Тому суд приходить до висновку, що порівняно з положеннями Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) такі норми Постанови № 975 звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення.

Аналізуючи зміст положень пункту 2 Постанови № 975, пункту 2 Перехідних положень Закону № 5040-VI, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Постанови № 975).

Така позиція обґрунтована тим, що виходячи з принципу законності, закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Закон як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили відносно урядової постанови, має перевагу у застосуванні, якщо між ними є неузгодженість.

Також суд вважає за необхідним зазначити, що згідно абз. 2 п. 3 Порядку 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК.

Згідно довідки МСЕК 28.07.2014 року, з якою позивач звернувся у 2015р. для вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги, йому встановлена друга група інвалідності з 22.07.2014р. з причини травми, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії.

Пункт 3 Порядку 975 не містить вимог надавати довідку МСЕК, яка була видана позивачу при первинному огляді, більше того у випадку позивача дана довідка вже втратила чинність, оскільки вона не була на час виникнення спірних правовідносин підставою для нарахування пенсії або пільг позивачу.

Як вбачається з п. 3 Порядку 975 законодавець не пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги лише з довідкою МСЕК при первинному огляді.

Законодавець пов`язує право з датою, що зазначена у довідці МСЕК і не позбавляє права особу отримати одноразову грошову допомогу на підставі довідки МСЕК виданої при повторному огляді.

Виходячи з буквального тлумачення п. 3 Порядку 975 то право позивача виникло з дати, що зазначена у довідці МСЕК від 08.07.2014 року.

Таким чином ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 поширюється не тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали вперше інвалідність після 01.01.2014 р. (після дати набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Враховуючи, що відповідачем Міністерством оборони України не надано доказів правомірності своїх дій, рішення, які полягають у відмові в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що останній має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, а порушені права позивача підлягають судовому захисту.

За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування п. 1 протоколу № 73 від 07.07.2017р. з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, визнання протиправною відмову Міністерства Оборони України, у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової ОСОБА_1 згідно: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Розглядаючи позовні вимоги в частині зобов`язання Харківського Обласного Військового Комісаріату подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату позивачу одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністра Оборони України №530 від 14.08.2014 року

Суд зазначає, що оскільки рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги можливо прийняти на підставі наданих позивачем документів та висновку Харківського обласного військового комісаріату згідно приписів п. 13. Порядку 975, тому суд приходить до висновку щодо наявності підстав для зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату надіслати висновок з документами про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на адресу Міністерства оборони України.

Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 94, 159-163, 167, 186, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 1 протоколу №73 від 07.07.2017р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно доЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Харківський Обласний Військовий Комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомогиз дотриманням вимог: Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно: Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Л.Г. Проценко