Справа № 813/2642/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року справа № 813/2642/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій , -

Встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якому згідно уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24 лютого 2017 року № 157 о/с в частині встановлення ОСОБА_2 розміру премії 39,46 % та зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію за грудень 2017 року у розмірі 126, 66 %.

- виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2016 року до 31 березня 2017 року у сумі 40406,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом від 24.02.2017 № 157 о/с «Про виплату премії за лютий 2017 року працівникам Червоноградського ВП ГУНП» внесено зміни до наказу від 26.12.2016 № 556 о/с в частині встановлення премії ОСОБА_2 за грудень 2017 року, а саме з 126,66 % на 39,46 %. Стверджує, що окремого наказу, який передбачав би зменшення позивачу розміру премії відповідачем не видавався, а також відсутні мотивовані рапорти начальника структурного підрозділу щодо вчинення ОСОБА_2 проступку, як об'єктивної причини зменшення премії. Також зазначає, що заробітна плата за грудень 2016 року виплачена позивачу тільки 31.03.2017. Оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено грошове забезпечення при звільненні, то відповідно до ст. 116, 117 Кодексів законів про працю України ОСОБА_2 має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 перебував на службі в органах Національної поліції, остання посада старший інспектор з дорожнього нагляду сектору превенції Червоноградського відділення поліції ГУ НП у Львівській області.

Звільнений позивач з органів Національної поліції 31.12.2016.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.12.2016 № 556 о/с лейтенанту поліції ОСОБА_2 встановлено премію за грудень 2016 року у розмірі 126,66 %.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24.02.2017 № 157 о/с частково змінено пункт наказу ГУНП від 26.12.2016 № 556 о/с, а саме в частині встановлення премії за грудень 2016 року лейтенанту поліції ОСОБА_2 надруковано у розмірі 126,66 %, слід читати у розмірі 39,46 %. Підстава: лист ІФЗБО від 16.02.2017 № 179/17/01-2017.

ОСОБА_2 звернувся до відділу фінансового забезпечення з заявою щодо з'ясування підстав невиплати премії.

Листом від 25.04.2017 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області повідомлено позивача, що у вказівки Національної поліції України від 26.12.2016 № 14190/03/29-2016 вказано про недопущення збільшення розміру грошового забезпечення поліцейським, які звільняються зі служби в поліції. Встановлена у грудні 2016 премія була приведена у відповідність до даної вказівки.

Не погодившись із таким діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав на отримання належного розміру премії.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію.".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено частиною першою статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

У силу приписів підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Критерії виплати грошового забезпечення, зокрема, поліцейським Національної поліції визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок та умови № 260).

Пунктом 12 розділу ІІ "Грошове забезпечення" Порядку та умов № 260 встановлено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Суд звертає увагу, що окремий наказ, з зазначенням підстав для зменшення ОСОБА_2 розміру премії за грудень 2016 року відповідачем не видавався.

В матеріалах справи відсутні докази, щодо неналежного виконання позивачем його посадових обов'язків, а також відсутні докази, що підтверджують, що позивач не дотримувався законодавства, порушив Присягу поліцейського, не виконував вимоги статутів і наказів начальників чи притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки премія нараховувалась за грудень 2016 року, а звільнення ОСОБА_2 з органів Національної поліції відбулося 31.12.2016, отже позивач протягом всього місяця перебував на службі і мав право на виплату місячної премії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно зменшив позивачу розмір премії за грудень 2016 року.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 157 о/с від 24 лютого 2017 року в частині встановлення ОСОБА_2 розміру премії 39,46 % та зобов'язання Головне управління Національної поліції у Львівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію за грудень 2017 року у розмірі 126,66 %.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахункових сум при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що вказано і в Постанові Верховного суду України від 17.02.2015 по справі № 21-8а15.

Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити всі належні йому суми в день звільнення та в зв'язку з несвоєчасною сплатою зазначених сум необхідно застосувати вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до довідки про доходи від 17.08.2017 заробітна плата позивача за листопад 2016 року складає 7614,52 грн, за грудень 2016 року - 12375,64 грн, отже середньоденне грошове забезпечення позивача становить 454 грн (19990,16 грн грошове забезпечення за листопад - грудень 2016) поділити на 44 днів (кількість фактично відпрацьованого часу за листопад-грудень 2016).

Як встановлено судом, остаточний розрахунок при звільненні з відповідачем проведено 31.03.2017, що не заперечується сторонами.

З врахуванням встановлення судом факту затримки розрахунку при звільненні позивача з органів Національної поліції з вини відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2016 року до 31 березня 2017 року в розмірі 40406,00 грн (89 робочих днів затримки виплати * 454 грн середньоденного грошового забезпечення).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

Постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 157 о/с від 24 лютого 2017 року в частині встановлення ОСОБА_2 розміру премії 39.46 % та зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію за грудень 2017 року у розмірі 126, 66 %.

Виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31 грудня 2016 року до 31 березня 2017 року у сумі 40406 (сорок тисяч чотириста шість) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.09.2017.

Суддя Р.М. Брильовський