Справа № 554/4915/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.08.2017 Справа № 554/4915/17
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
28 серпня 2017 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Микитенко В.М. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:
В червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративною позовною заявою до Міністерства оборони України (далі МО), прохаючи суд:
- визнати п.4 Протоколу засідання комісії МО з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 червня 2017 року щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» протиправним;
- зобов`язати МО прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду війни 2 групи з 04 грудня 2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з березня 1984 року по квітень 1986 року він проходив військову службу на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії, та приймав участь у бойових діях. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії МО України від 27.02.2014 року наявні у нього захворювання пов`язані з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (Республіка Афганістан). Рішенням Полтавської МСЕК від 15.12.2014 року йому вперше була встановлена 2 група інвалідності з 04.12.2014 року у зв`язку з наявними пораненнями, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. В подальшому він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, яка була скерована до МО з відповідним клопотанням. Однак, 22.04.2016 року рішенням відповідної комісії цього МО прийнято рішення про відмову в призначення одноразової грошової допомоги, оскільки 21.08.1998 року він був звільнений з військової служби зі Збройних сил РФ. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року відмову МО було визнано протиправною та зобов`язано його повторно розглянути питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року з урахуванням висновків суду. За результатами повторного розгляду його документів комісією МО України було прийнято рішення про повернення поданих документів до Полтавського обласного військового комісаріату без розгляду на доопрацювання, мотивуючи, що в поданих матеріалах відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсикологічного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Однак постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року така відмова МО була визнана протиправною та знову його було зобов`язано розглянути документи щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги. За результатами чергового розгляду поданих ним документів комісія МО знову прийняла рішення про відмову в призначенні йому допомоги з обґрунтуванням, що законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. Вказане рішення вважає протиправним, тому звернувся до суду.
Відповідач МО в установлений строк не надав відомостей про своє ставлення до позову (визнання чи заперечення), тому суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, підтверджується витягом з послужного списку та військовим квитком, що позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу з 05.08.1979 року Амур-Нижньодніпровським районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська. 22 червня 1983 року закінчив Полтавське вище військове командне училище.
У період з 27.03.1984 по 03.04.1986 ОСОБА_1 проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан, де в той час велись бойові дії, що підтверджується довідкою Полтавського ОМВК від 22.12.2015 № 5/6443.
21.08.1998 ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил Російської Федерації у званні капітана.
27 лютого 2014 року рішенням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок поранення (контузії) отриманого позивачем ОСОБА_1 як колишнім військовослужбовцем з проходженням військової служби в країні, де велись бойові дії. В протоколі № 507 від 27.02.2014 ЦВЛК Міністерства оборони України зазначено, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
16 грудня 2014 року Полтавською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0187069.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.
23 грудня 2015 Полтавським ОВК направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 разом з документами.
Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 22.04.2016 № 23 відповідач Міністерство оборони України дійшов висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки позивач був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 21.08.1998, а законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року відмову МО було визнано протиправною та зобов`язано його повторно розглянути питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року з урахуванням висновків суду.
За результатами повторного розгляду його документів комісією МО України було прийнято рішення про повернення поданих документів до Полтавського обласного військового комісаріату без розгляду на доопрацювання, мотивуючи, що в поданих матеріалах відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсикологічного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року така відмова МО була визнана протиправною та знову його було зобов`язано розглянути документи щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги.
За результатами чергового розгляду поданих ним документів комісія МО знову прийняла рішення про відмову в призначенні йому допомоги з обґрунтуванням, що законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1- рп/99).
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 11 Порядку № 975 зазначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, виникає з моменту встановлення інвалідності 04.12.2014, а не з моменту звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 № 21-563а14.
За таких обставин, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в складі військ Збройних сил колишнього СРСР позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо звільнення позивача в запас 21 серпня 1998 року зі Збройних Сил Російської Федерації як підстави відмови в призначенні позивачеві одноразової допомоги.
Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.
Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Вищезазначеними міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.
Позивач є громадянином України, що підтверджується його паспортом, а тому має право, гарантоване Законом № 2011-ХІІ на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Суд також відхиляє доводи відповідача про порушення при встановленні причинного зв`язку наявних у позивача ОСОБА_1 поранень і захворювань з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, оскільки позивач, має статус інваліда війни 2 групи - учасника бойових дій, який підтверджений рішенням військово - лікарської комісії Міністерства оборони України. Крім того, на вказаний факт, як на підставу для відмови в призначенні одноразової допомоги в оскаржуваному рішенні відповідач не посилався.
За таких обставин наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення МО із зобов`язанням вчинити належні дії в межах повноважень суду та засад права особи на ефективний засіб судового захисту.
Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним п.4 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 червня 2017 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду війни 2 групи з 04 грудня 2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати, з врахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач ОСОБА_1 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід 2 групи з 04.12.2014 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів.
Суддя В.М.Микитенко