Справа № 815/1554/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1554/17
УХВАЛА

28 серпня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Лопатюк Ю.А.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

14.06.2017 р винесено постанову, якою позов задеволений повністю.

Визнано протиправним і скасувано наказ прокурора Одеської області № 302к від 17 лютого 2017 року, яким ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року у звязку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру).

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу матеріально - технічного забезпечення та соціально - побутових потреб прокуратури Одеської області.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу матеріально - технічного забезпечення та соціально - побутових потреб прокуратури Одеської області.

14.06.2017 р. виданий виконавчий лист по справі № 815/1554/17.

06.07.2017 р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, розглянув заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №815/1554/17, виданого14.06.2017 р. та повідомив про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, керуючись п. 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для повернення зазначено: у процесі перевірки виконавчого документа встановлено, що у виконавчому документі не зазначено прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, що не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З урахуванням вказаного представник позивача звернувся до суду із заявою за вхід. №20340/17 в якій просить: виправити помилку, допущену при оформлені виконавчого листа та зазначити у виконавчому листі повністю імя та по батькові посадових осіб, які його підписали.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції зі змінами від 17.02.2017р.), яка визначає, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів. Виконавчий лист містить прізвище та ініціали судді, а тому у ньому відсутні помилки та описки.

Розглянувши подану заяву судом встановлено наступне.

Процесуальним законодавством визначено категорії справ, рішення в яких допускаються до негайного виконання або підлягають такому виконанню до набрання ними законної сили, тобто відразу після їх ухвалення, не очікуючи апеляційного перегляду справи.

Негайно виконуються постанови суду в адміністративних справах, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Примусове виконання судових рішень здійснюється органами і особами, визначеними Законом України, зокрема, органами державної виконавчої служби, які входять до системи органів примусового виконання рішень Міністерства юстиції України.

Державна виконавча служба має свої територіальні підрозділи, що утворені при районних, районних в містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управліннях юстиції.

Діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, здійснюють державні виконавці, які є представниками влади, діють від імені держави і перебувають під її захистом.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Приписами ст. 259 КАС України, встановлено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа

1. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

У разі предявлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, зокрема, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п. 6).

Пунктом 1 частини 1 статті 163 КАС України встановлено, постанова складається з: вступної частини із зазначенням: дати, часу та місця її прийняття; найменування адміністративного суду, прізвищ та ініціалів судді (суддів) і секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які беруть участь у справі;предмета адміністративного позову.

Надуючи оцінку правовим підставам для задоволення заяви у якій представник позивача просить виправити «помилку», суд вважає за необхідне зазначити.

Помилка - неправильні, хибні дія, думка, висловлювання або припущення. Отже, помилка трактується, як явна неточність або незрозуміле формулювання.

На законодавчому рівні не визначено дефініцію «помилки», «описки», «арифметичної помилки», як різновидів судових помилок.

Оскільки єдиного законодавчого підходу до визначення поняття «описки» немає, слід зазначити на таке: в основному під нею розуміють помилку стосовно порушення граматичних правил, синтаксису, стилістичних правил, пунктуації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Не відносять до описок граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення, зокрема: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Існує безліч стилістичних та орфографічних правил щодо порядку оформлення документів.

До основних правил оформлення юридичних документів належить:

1) надходити від уповноваженої установи чи юридичної особи;

2) містити достовірні відомості, надавати обєктивну інформацію;

3) базуватися на фактах і містити конкретні пропозиції або вказівки;

4) мати лаконічність викладу основного змісту;

5) бути послідовним без повторень та вживання слів і зворотів, які не несуть змістовного навантаження;

6) відповідати нормативним вимогам та оформлятися за встановленою формою згідно з реквізитами.

Описки й очевидні арифметичні помилки у судових рішеннях (постановах чи ухвалах) не можна вважати процесуальними порушеннями, тому їх виправлення не потребує оскарження і перегляду судового рішення судом вищої інстанції. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів, діалектизмів».

Отже суд не вбачає допущення у виданому виконавчому листі помилки, яка виразилась у не зазначенні повністю імя та по батькові посадових осіб, які його підписали, оскільки:

По перше: виконавчий лист виданий органом Одеський окружний адміністративний суд. Постанова по справі приймається судом у складі, що визначено ч. 1 163 КАС, яка визначає, що у вступній частині вказується, зокрема, прізвищ та ініціалів судді (суддів), саме ці відомості переносяться до виконавчого листа.

По друге: ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою, що і вказано у виконавчому листі по справі № 815/1554/17.

Отже суд, не вбачає помилки допущеної при оформлені (видачі) виконавчого листа, яка впливає на виконання судового рішення по справі.

Щодо приведення виконавчого листа у відповідність вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити наступне.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, Висновок Венеціанської комісії «За демократію через право» (Мірило правовладдя), ухвалений Венеціанською Комісією на 106-му пленарному засіданні 11-12 березня 2016 р. та схвалений Комітетом Міністрів на 1263- му засіданні 6-7 вересня 2016 року і Конгресом місцевих і регіональних влад Ради Європи на 31 й сесії 19-21 жовтня 2016 року.

Позиція Венеційської Комісії полягає в тому, що передбачність означає не лише те, що приписи акта права мають бути (де можливо) проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби субєкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними.

Неприборканість виконавчої влади при здійснюванні нею дискреційних повноважень суперечить правовладдю. Тому з метою захисту від свавілля акти права мають вказувати на обсяг будь-якого з дискреційних повноважень (п. 65).

Зловживання дискреційними повноваженнями має бути предметом судового або іншого незалежного контролю. Наявні юридичні засоби щодо цього мають бути чіткими й приступними (п. 66).

Також, Венеційська Комісія вказує на Принцип леґітимних очікувань, який є складовою загального принципу юридичної визначеності в праві Європейського Союзу, виведеного з національних систем права. Він так само виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною леґітимних очікувань ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх леґітимних очікувань. Утім, нові ситуації можуть бути достатньою підставою для законодавчих змін, що спричиняють виникнення відчуття краху леґітимних очікувань у виняткових випадках. Така доктрина застосовна не лише до законодавства, а й до рішень індивідуального характеру, що їх ухвалюють органи публічної влади (п. 45).

Керуючись ст. ст. 6-8,71, 86, 158-163, 167, 186, 259 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Потоцька Н.В.