Справа № 335/7200/17
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/7200/17 2-а/335/328/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року cуддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним адміністративним позовом про зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновити виплату пенсії, в якому просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя провести поновлення пенсії за віком позивачці з 07.10.2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. З посиланням на Рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 зазначила, що нею була направлена заява до відповідача про поновлення пенсії, на яку отримала відповідь що справа в архівній базі відсутня, оскільки на час виїзду відмову за кордон нарахуванням пенсії займалося Управління праці та соціального захисту, після отримання відповіді з Управління праці та соціального захисту вона повторно звернулася до УПФУ з вимогою витребування справи та поновлення пенсії, проте станом на день подання позову відповіді не отримала та просить задовольнити вищевказаний адміністративний позов у заявлений нею спосіб.

Представник відповідача надано письмові заперечення проти позову, в яких вказується, що рішення є правомірним, оскільки прийнято з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка встановлює, що пенсія виплачується щомісяця в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. З наведених підстав просить у позові відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий органом 0800, 24.04.1996 року, ІПН НОМЕР_1.

По досягненні пенсійного віку та наявності страхового стажу 25 років, Позивачці була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон, що підтверджено трудовою книгою.

Перед виїздом за кордон Позивачка мешкала за адресою: АДРЕСА_1.

12.06.1996 року Позивачка виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 1996 року і станом на сьогоднішній день, Позивачка призначеної по закону пенсії не отримує.

01 грудня 2016 року представник Позивачки, діючи на підставі довіреності, подала безпосередньо до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому особисту заяву Позивачки про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Відповідач листом №243/М-9-7 від 15.12.2016 року відмовив у поновленні виплати пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, та п. 1ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона фактично постійно проживає за межами України в Ізраїлі, реєстрація місця проживання на території України відсутня та в зв'язку з відсутністю механізму виплати пенсій пенсіонерам, які проживають в країнах з якими не укладено договору про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46цього Закону.

ОСОБА_1 , проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити виплату належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, позивач просить зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009 року .

Відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 15.06.2017 року звернулась до суду з вимогами щодо зобов'язання відповідача поновити їй виплату пенсії з 07.10.2009 року.

Про порушення свого права позивач знала з моменту припинення їй виплати такої пенсії та з листа пенсійного органу 15.12.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

Позивач в адміністративному позові не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, зазначивши, що поновлення пенсії повинно відбуватися з 07 жовтня 2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства, оскільки після прийняття рішення №25рп/2009 Конституційним Судом України, Управління Пенсійного фонду зобов'язано поновити виплату пенсій особам, яким така виплата була незаконно припинена.

Проте, позивач до пенсійного органу звернулась лише у грудні 2016 року, та отримавши відмову в поновленні, оскаржила її 15.06.2017 року.

Згідно тексту позову та доданих до нього документів, суд не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, а тому вимоги заявлені з 07.10.2009 року по 01.12.2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб"єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 2, 18, 70 -71, 99, 122, 138, 158-163, 167,183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання поновити виплату пенсії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови поновити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.12.2016 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком, починаючи з 01.12.2016 року.

Позовні вимоги про відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 р. по 01.12.2016 року, - залишити без розгляду.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 гривню за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 01 вересня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Н.І. Рибалко