Справа № 408/3045/17-а
Суддя: Соболєв Є. О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/3045/17-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Соболєв Є.О., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі за текстом - УСЗН) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася від імені та в інтересах ОСОБА_1 з цим позовом до суду, обґрунтовуючи який вказала таке.

ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 переїхали з району проведення бойових дій у 2014 році до с. Пшеничне, садове товариство «Лісок», Станично-Луганського району Луганської області, де у них є садовий будинок.

До 23 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на яку мала право згідно з постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг»

24 жовтня 2016 року позивач подала заяву на продовження виплати щомісячної адресної допомоги на себе та на свого чоловіка, але виплачувати її так і не почали. Лише 30 грудня 2016 року, після того як звернулась до УСЗН, ОСОБА_1 дізналась, що їй було відмовлено у виплаті щомісячної адресної допомоги на підставі того, що у неї є житловий будинок.

03 травня 2017 року позивач подала заяву на продовження виплати адресної допомоги, оскільки сплинув 6-ти місячний термін отримання адресної допомоги, а 09 червня 2017 року відповідач відмови їй у виплати цієї допомоги.

Вважаючи припинення відповідачем виплати їй щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, незаконним, позивач просить суд: визнати протиправними дії УСЗН щодо відмови їй в нарахуванні та виплаті адресної допомоги для покриття витрат на оплату витрат на проживання як тимчасово переміщеній особі за періоди з 24 жовтня 2016 року по 23 квітня 2017 року та 03 травня 2017 року по теперішній час; зобов'язати відповідача призначити та виплатити їй, як уповноваженому представнику сім'ї, заборгованість зі щомісячної адресну допомогу для покриття витрат на оплату витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних, за періоди з 24 жовтня 2016 року по 23 квітня 2017 року та 03 травня 2017 року по теперішній час.

Перед початком судового засідання від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутністю, у зв'язку з чим судом було винесено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачається, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 КАСУ).

Відповідно до статті першої Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Частина друга статті 3 Конституції України наголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 46 КУ).

Про це також йдеться у статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», де зазначається, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Абзацом першим частини першої статті 1 цього ж Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.ч. 1,2 ст. 4 зазначеного Закону).

Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення і свобод внутрішньо переміщених осіб» (див. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 в редакції та змінами на час виникнення спірних правовідносин).

Механізм надання (порядок призначення, виплати та припинення) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі за текстом - Порядок).

Ця грошова допомога згідно пункту 2 Порядку надається внутрішньо перемішеним особам за таких умов: 1) вони перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, або перемістилися внаслідок того, що їхнє житло зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції; 2) вони взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи). Грошова допомога призначається з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:

-для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї);

-для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

-для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Умови не призначення грошової допомоги передбачені пунктом 6 даного Порядку, а підстави її припинення - пунктом 12 Порядку.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач та її чоловік ОСОБА_3 дійсно перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщені особи.

Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.16 р. № 905003000 та № 905003084 підтверджується факт, що позивач та її чоловік зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та її чоловік є непрацездатними особами - пенсіонерами, про що свідчать їхні пенсійні посвідчення.

Згідно правовстановлюючих документів садовий будинок, де зареєстровані позивач та її чоловік як внутрішньо переміщені особи, належить ОСОБА_1 на праві власності.

Матеріалами, що були додані відповідачем до заперечення проти позову підтверджується факт, що позивачу та її чоловікові з 19.10.2015 по 18.04.2016 та з 25.04.2016 по 18.10.2016 законно призначалась щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі 1768,00 грн щомісяця.

24 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача за продовженням виплати зазначеної грошової допомоги.

30 грудня 2016 року відповідач листом за № 5302 повідомив ОСОБА_1, що їй було призупинено виплату цієї допомоги на підставі пункту 6 Порядку, оскільки з'ясувалось, що житлове приміщення, де вона мешкає з чоловіком належить їй.

03 травня 2017 року позивач повторно звернулась до відповідача за продовженням виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

09 червня 2017 року відповідач листом за № 1643 повідомив ОСОБА_1, що їй призупинено виплату цієї допомоги, оскільки будинок, в якому вона з чоловіком мешкає, є садовим будинком, правовстановлюючих документів вона не надала, тому адресну допомогу призупинено до з'ясування питання про взяття їх на облік як внутрішньо перемішених осіб.

Однак у своїх запереченнях відповідач зазначив, що як на звернення від 24.10.2016, так і на звернення від 03.05.2017 причинами відмови у наданні позивачу та її чоловікові щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є неналежність їхнього будинку до житлових приміщень, при цьому вказуючи, що це Комісія відмовила у наданні цієї допомоги на підставі пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.

В даному випадку суд погоджується з представником позивача, що відповідач ОСОБА_1, як уповноваженому представнику сім'ї, двічі незаконно відмовив у продовженні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Як зазначалось вище, надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, регулюється виключно Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, тому посилання відповідача на інші Порядки безпідставні.

Даним Порядком не передбачено умов для не призначення даної грошової допомоги, а також умов для її припинення з тих підстав, що житло, в якому зареєстровані внутрішньо перемішені особи, не переведене до житлового фонду, оскільки згідно вимог статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Більш того, цим Порядком не передбачено повноважень УСЗН визначати чи можливе використання садового будинку цілорічно або ні, хоча з технічного паспорту на садовий будинок позивача вбачається, що в ньому можливе цілорічне проживання, тому що в ньому присутнє пічне опалення.

Також такою, що не відповідає пункту 6 Порядку є підстава для відмови у призначенні ОСОБА_1 та її чоловікові грошової допомоги через те, що вказаний садовий будинок на праві власності належить саме позивачу, оскільки цей будинок знаходиться в с. Пшеничне, яке згідно Переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2015 р. № 1085, належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Усе наведене свідчить, що УСЗН безпідставно відмовило позивачу та її чоловікові у продовженні виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно зазначеного вище Порядку адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, здійснюється з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Суд вважає, що вданому випадку для повного захисту прав позивача слід вийти за межі позовних вимог і зобов'язати відповідача надалі виплачувати грошову допомогу до моменту зняття з обліку у відповідача як тимчасово переміщених осіб, але не більш ніж до досягнення шести місяців з дня звернення за допомогою (до 02 листопада 2017 року), чого позивач у своєму позові не просила.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою від 17 липня 2017 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення.

Як вбачається із позовної заяви позивача, то вона містить чотири вимоги немайнового характеру, по дві з яких є однорідними, які згідно вимог частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» повинні були оплачені окремо за кожною вимогою або однією сумою за всіма вимогами (позивач повинна була сплатити судовий збір чотири рази по 640,00 грн. або 2560,00 грн. - однією сумою).

Однак позивач до винесення судового рішення заплатила судовий збір на суму 640,00 грн., тому враховуючи, що відповідно до пункту 19 статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, з нього за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача тільки сплачену нею суму судового збору.

На підставі наведеного, ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та нарахуванні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за періоди з 24 жовтня 2016 року по 23 квітня 2017 року та з 03 травня 2017 року по теперішній час.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житло-комунальних послуг, за періоди з 24 жовтня 2016 року по 23 квітня 2017 року та з 03 травня 2017 року по день винесення даного судового рішення, та надалі виплачувати цю допомогу до зняття її та її чоловіка з обліку як тимчасово перемішених осіб, або до шести місяців з дня звернення за даною допомогою, тобто до 02 листопада 2017 року, в залежності, яка подія наступить раніше.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 640,00 грн. - судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання її копії сторонами.

Суддя Є.О.Соболєв