Справа № 826/9155/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9155/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Дьяковій О.О.

За участі:

Позивача: ОСОБА_2;

Представника Позивача: ОСОБА_3;

Представника відповідача: Кухаревська Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.17р. у справі №826/9155/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

у с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.17р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ заступника голови - начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві № 463 о/с від 17.05.16р. в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції; поновлено ОСОБА_2 на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 Головного управління Національної поліції України у м. Києві з 17.05.16р.; стягнуто з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.16р. по день поновлення на роботі.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що звільнення Позивача відбулось з дотримання вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова підлягає зміні в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проходив службу у відділенні № 1 взводу № 1 оперативної роти № 2 Полку міліції громадської безпеки особливого призначення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

Згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ Позивач звільнений 07.11.2015 в запас Збройних Сил України.

Наказом ГУ НП у м. Києві «Щодо особового складу» від 07.11.15р. №66 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено прибулого з ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 поліцейським полку поліції особливого призначення №1 Головного управління, присвоївши йому спеціальне звання «старший сержант поліції».

Наказом ГУ НП у м. Києві «Щодо особового складу» від 17.05.16р. №463 о/с на підставі наказу Національної поліції України від 24.02.16р. № 164 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві» та наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.15 № 6 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві», відповідно до Закону України «Про національну поліцію», Позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Вважаючи такий наказ протиправним, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було звільнено Позивача з порушенням визначеної чинним законодавством України процедури. Поряд з цим, задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не вказав у своєму рішенні суму, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, проте вважає, що суд, задовольняючи позовні вимоги, мав самостійно визначити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі зібраних у справі доказів та вимог чинного законодавства, а тому у цій частині постанова суду підлягає зміні.

У спірних правовідносинах колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.15р. № 580-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 580-VIII).

За змістом статті 68 Закону № 580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення (ч. 1).

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч. 3).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч. 5).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 10 № 62 Закону №580-VIII поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Поряд з цим, відповідачем не надано штатний розпис цієї юридичної особи до її реорганізації, що не дає можливість здійснити порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

У свою чергу, наказом № 6 від 17.03.16р. Головного управління Національної поліції в м. Києві визначено, що на виконання вимог наказу Національної поліції України від 24.02.16 № 164дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції України в м. Києві» вирішено оголосити штат Головного управління Національної поліції у м. Києві згідно з 14 додатками, що додаються, та оголосити перелік змін у штатах Національної поліції згідно з додатком, що додається.

За наслідком оголошення наказу № 6 від 17.03.16р. Позивачем було підписано попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади з 17.05.16р. згідно з п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України та п. 4 п. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

З наявного в матеріалах справи переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 24.02.16р. №164 дск, оголошеного наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.16р. №6 (а.с. 129) вбачається, що скасовуються всі тимчасові посади.

Із витягу з наказу № 6 від 17.03.16р., а саме з штату окремих підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві вбачається, що в Полку поліції особливого призначення №1 (м. Київ, проспект Червонозоряний, буд. 152) за категоріями посад середній склад поліції становить - 133 посади, молодший склад поліції - 488 посади, цивільний персонал - 13 посади.

При цьому, колегія суддів зазначає, що станом на день попередження Позивача про його можливе майбутнє звільнення з органів поліції, у штаті окремих підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві, згідно внесених змін наказом від 24.02.16 № 164 дск, була передбачена посада поліцейського, тобто та посада, яку Позивач займав перед звільненням.

Слушними є також доводи Позивача про те, що відповідачем не було запропоновано йому іншої посади, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, як то передбачено ч. 2 ст. 68 Закону № 580-VIII.

Відповідачем такі доводи не спростовано.

На переконання колегії суддів, встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а визначає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом.

Проте, як випливає з наведеного, таке зобов'язання відповідачем не виконане, трудові гарантії Позивача як працівника органу поліції були порушені.

Також, відповідачем не надано жодних доказів встановлення наявності або відсутності у Позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації, відповідно до вимог ч. 5 ст. 68 Закону № 580-VIII.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

За наведених обставин та правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ не ґрунтується на вимогах закону та прийнятий відповідачем без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що Позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, Позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Поряд з цим, судом першої інстанції при прийнятті рішення в частині стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було визначено його розміру, що є порушенням норм права та не призводить до ефективного захисту порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.16р. № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.15р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.16р. №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» убачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Так, згідно довідки ГУ НП у м. Києві від 14.07.16р. №2834 грошове забезпечення за останні два повних місяця роботи Позивача складає 13 094,40 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення Позивача складав 304,52 грн. (13 094,40 грн./43 (22 (кількість робочих днів у березні 2016 року) + 21 (кількість робочих днів у квітні 2016 року).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 17.05.16р. по 23.05.17р. (постановлення судового рішення), що становить 253 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить 77 043,56 грн. (304,52 грн. х 253).

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.17р. у справі №826/9155/16 - залишити без задоволення.

Змінити постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.17р. у справі №826/9155/16 у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доповнивши абзац четвертий резолютивної частини сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню та виплаті за час вимушеного прогулу та становить 77 043,56 грн.

У іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.17р. у справі №826/9155/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 30.08.17р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.