Справа № 820/6930/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 серпня 2017 р. № 820/6930/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - Ковальчука Т.О.,

представника відповідача - Ситніка О.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління офісу великих платників податків ДФС до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод ФЕД" про стягнення коштів в рахунок погашення частини чистого прибутку (доходу) ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Офіс великих платників податків ДФС в особі Харківського управління офісу великих платників податків ДФС, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод ФЕД" та, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з відкритих у ДП "ХМЗ ФЕД" рахунків в банках, а саме:

№9404 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФО 300012;

№9403 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФО 300012;

№9402 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФо'300012;

№9401 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФО 300012;

№2966 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФО 300012;

№2965 відкритий у ПАТ "Промінвестбанк" МФО 300012;

№9427 відкритий у АБ "УКРГАЗБАНК" МФО 320478;

№9427 відкритий у АБ "УКРГАЗБАНК" МФО 320478;

№9427 відкритий у АБ "УКРГАЗБАНК" МФО 320478;

№9427 відкритий у АБ "УКРГАЗБАНК" МФО 320478;

№8882 відкритий у ПАТ "ПУМБ" МФО 334851;

№8882 відкритий у ПАТ "ПУМБ" МФО 334851;

№8882 відкритий у ПАТ "ПУМБ" МФО 334851;

№8882 відкритий у ПАТ "ПУМБ" МФО 334851;

№92 відкритий у АТ "РЕПОН-БАНК" МФО 351254;

№92 відкритий у АТ "РЕГІОН-БАНК" МФО 351254;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 33458;

№001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ в М. ХАРКІВ МФО 351458;

№001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458;

№0001 відкритий у ФІЛІЯ ПАТ ПІБ В М. ХАРКІВ МФО 351458; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №0747 відкритий у Ф-Я АТ "УКРЕКСІМБАНК", ХАРКІВ МФО 351618; №05 відкритий у ФХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ У АТОЩАД М.ХАРКІВ МФО 351823; №05 відкритий у ФХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ У АТОЩАД М.ХАРКІВ МФО 351823; №05 відкритий у ФХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ У АТОЩАД М.ХАРКІВ МФО 351823; №05 відкритий у ФХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ У АТОЩАД М.ХАРКІВ МФО 351823; №1654 відкритий у ФХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ У АТОЩАД М.ХАРКІВ МФО 351823; та з рахунків у цінних паперах відкритого в ПАТ "МЕГАБАНК", Харків МФО 351629 за №300509-UA40905695 кошти у розмірі 24 229 083,71 грн. в рахунок погашення частини чистого прибутку (доходу).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що за Державним підприємством "Харківський машинобудівний завод ФЕД" рахується заборгованість зі сплати частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 24229083,71 грн., яка не останнім сплачена, у зв'язку з чим, контролюючий орган звернувся до суду за даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, що викладені у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Харківський машинобудівний завод ФЕД" перебуває на податковому обліку в Харківському управлінні офісу великих платників податків ДФС.

В ході слухання справи судом встановлено, що відповідачем було подано до контролюючого органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями № від 24.10.2016 р. згідно якого сума чистого прибутку, що підлягає сплаті - 26993940 грн.

В подальшому відповідач подавав уточнюючі декларації, частина суми була погашена, і станом на день подачі заяви про уточнення позовних вимог від 20.07.2017 р. за цим розрахунком залишилась несплаченою сума 285807,73 грн.

Також, до контролюючого органу відповідачем було подано наступні розрахунки:

- № від 31.03.2017 р. вказавши суму чистого прибутку, що підлягає сплаті, в розмірі 19182476,0 грн.,

- № від 24.04.2017 р. вказавши суму чистого прибутку, що підлягає сплаті, в розмірі 2020168,0 грн.

Суд зазначає, що представником позивача надано до матеріалів справи розрахунок, відповідно до якого сума коштів по розрахунку № становить 24229083,71 грн.

Згідно наданих у судовому засіданні представником позивача пояснень, сума коштів, що відображена у розрахунку(а.с.86), у розмірі 24229083,71 грн. є залишком відповідно до сплачених відповідачем коштів, а також відповідно до поданих уточнюючих розрахунків. Вказане також підтверджується карткою особового рахунку відповідача.

Крім того, внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов'язань, на підставі ст. 129 Податкового кодексу України нарахована пеня в сумі 200632,28 грн., яка виникла у зв'язку з несплатою вказаних вище сум чистого прибутку.

На підтвердження наявності заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 24229083,71 грн., позивачем надано картку особового рахунку (КОР) Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод ФЕД".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Суд зазначає, що відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями регулюється п. 1 ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", відповідно до якого державні унітарні підприємства та їх об'єднання зобов'язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відрахування до державною бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 зі змінами (далі - Порядок № 138).

Відповідно до п. 2 Порядку №138, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Пункт 3 Порядку № 138 визначає, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Наказом ДПА України від 16.05.2011 р. №285 «Про затвердження форми Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами га їх об'єднаннями» затверджено форму розрахунку, який підприємство подає до контролюючого органу.

За змістом статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

При цьому, статтею 6 Податкового кодексу України визначено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, а збором (платою, внеском) обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

У відповідності до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Згідно ст. 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних належать такі податки та збори:

- податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість;

- акцизний податок; збір за першу реєстрацію транспортного засобу;

- екологічний податок;

- рентна плата за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України;

- плата за користування надрами; плата за землю;

- збір за користування радіочастотним ресурсом України;

- збір за спеціальне використання води;

- збір за спеціальне використання лісових ресурсів;

- фіксований сільськогосподарський податок;

- збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства; мито;

- збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками;

- збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків та зборів належать: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; єдиний податок; збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності; збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

З аналізу вказаних норм вбачається, що в переліку загальнодержавних податків (зборів), встановлених у статях 9 та 10 Податкового кодексу України, відсутній такий податок (збір) як "частина чистого прибутку (доходу)".

При цьому, на теперішній час до податкової системи України не включена частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає грошове зобов'язання платника податків як суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За приписами пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до Додатку №1 «Доходи Державного бюджету України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 28 грудня 2015 року № 928-VIІІ доходи у вигляді частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, та дивіденди (доход), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність віднесено до неподаткових надходжень.

Таким чином, частина чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету не є податком, збором чи податковим зобов'язанням в розумінні Податкового кодексу України, а отже позивач не наділений повноваженнями здійснювати їх нарахування, збільшувати суму зобов'язання за цими платежами, зокрема нараховувати пеню на суму несплаченої до державного бюджету частини чистого прибутку, та вимагати їх сплати на визначений ним бюджетний рахунок.

За своєю правовою природою частина чистого прибутку є платежем, який в обов'язковому порядку підлягає сплаті до відповідного бюджету, однак не має сили податкового зобов'язання, та не є податковим боргом.

Пунктом 41.2. ст. 41 Податкового кодексу України передбачено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Відповідно до п. 41.3. ст. 41 Податкового кодексу України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Згідно п. 41.4. ст. 41 Податкового кодексу України інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

З цією метою контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З системного аналізу викладеного вбачається, що податковий орган не наділений повноваженням щодо звернення до суду з позовом про стягнення частини чистого прибутку (доходу), що сплачується державними унітарними підприємствами до державного бюджету.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення коштів в рахунок погашення частини чистого прибутку (доходу) з відповідача у розмірі 24229083,71 грн., є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління офісу великих платників податків ДФС до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод ФЕД" про стягнення коштів в рахунок погашення частини чистого прибутку (доходу) - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.