Справа № 1522/1072/2012
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2012-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1522/1072/12
Провадження №2а/1522/754/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2012 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Лахматовій С.В., Степанова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі адміністративну справу за позовом Одеської міської організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода»до Одеської міської ради про визнання незаконними рішень Одеської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2012 року Одеська міська організація Всеукраїнського об'єднання «Свобода» (далі по тексту - Одеська міська організація ВО «Свобода») звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради (далі по тексту -міськрада) про визнання незаконними рішень Одеської міської ради, посилаючись на те, що на VIІ сесії міської ради, яка відбулася 08.07.2011 року, відповідачем були прийняті рішення, якими в статути 199 учбових закладів Одеси внесені зміни, згідно яких поряд з державною українською мовою навчання обов'язковою мовою навчання визначається мова російської національної меншини й при цьому мови всіх інших національних меншин в учбовому процесі ігноруються.

Одеська міська організація ВО «Свобода»вважає, що дії відповідача є не тільки відвертим наступом на державний статус української мови в окремо взятому українському місті, нехтуванням мов національних меншин, окрім однієї, але й грубим порушенням чинного законодавства України в галузі освіти.

Позивач зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про освіту», ст. 7 Закону України «Про загальну середню освіту», ст. 10 Закону України «Про дошкільну освіту»мова освіти визначається Конституцією України та Законом України «Про мови». При цьому згідно ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова, відповідно до ст.ст.26-28 Закону України «Про мови»мовою навчання в учбових закладах України є українська мова. При цьому позивач стверджує, що вказаними статтями передбачено в місцях компактного проживання громадян неукраїнської національності створення учбових навчальних закладів з іншою мовою навчання ніж українська, з обов'язковим вивченням в них української мови, або створення в навчальних закладах з українською мовою навчання окремих груп, в яких навчання провадиться на мові (мовах) національних меншин. В той же час чинне законодавство не передбачає ведення навчання в цілому в усіх навчальних закладах міста або іншої адміністративної одиниці, поряд з українською мовою ще будь-якою іншою мовою. А тому позивач вважає, що органи місцевого самоврядування не наділені правом встановлювати додатково до української мови ще мову (мови), якими навчаються в цілому в учбових закладах, що розташовані в тій чи іншій адміністративно-територіальній одиниці.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 08.07.2011 року № 1047-VI, від 08.07.2011 року № 874-VI, від 08.07.2011 року № 896-VI, від 08.07.2011 року № 901-VI, від 08.07.2011 року № 925-VI, від 08.07.2011 року № 929-VI, від 08.07.2011 року № 984-VI, від 08.07.2011 року № 869-VI, від 08.07.2011 року № 867-VI, від 08.07.2011 року № 862-VI, від 08.07.2011 року № 868-VI, від 08.07.2011 року № 863-VI, від 08.07.2011 року № 861-VI, від 08.07.2011 року № 859-VI, від 08.07.2011 року № 918-VI, від 08.07.2011 року № 928-VI, від 08.07.2011 року № 917-VI, від 08.07.2011 року № 927-VI, від 08.07.2011 року № 885-VI, від 08.07.2011 року № 914-VI, від 08.07.2011 року № 943-VI, від 08.07.2011 року № 940-VI, від 08.07.2011 року № 926-VI, від 08.07.2011 року № 922-VI, від 08.07.2011 року № 920-VI, від 08.07.2011 року № 919-VI, від 08.07.2011 року № 912-VI, від 08.07.2011 року № 911-VI, від 08.07.2011 року № 897-VI, від 08.07.2011 року № 891-VI, від 08.07.2011 року № 888-VI, від 08.07.2011 року № 886-VI, від 08.07.2011 року № 876-VI, від 08.07.2011 року № 873-VI, від 08.07.2011 року № 870-VI, від 08.07.2011 року № 942-VI, від 08.07.2011 року № 889-VI, від 08.07.2011 року № 883-VI, від 08.07.2011 року № 952-VI, від 08.07.2011 року № 949-VI, від 08.07.2011 року № 948-VI, від 08.07.2011 року № 947-VI, від 08.07.2011 року № 880-VI, від 08.07.2011 року № 979-VI, від 08.07.2011 року № 939-VI, від 08.07.2011 року № 978-VI, від 08.07.2011 року № 977-VI, від 08.07.2011 року № 976-VI, від 08.07.2011 року № 975-VI, від 08.07.2011 року № 974-VI, від 08.07.2011 року № 970-VI, від 08.07.2011 року № 965-VI, від 08.07.2011 року № 963-VI, від 08.07.2011 року № 980-VI, від 08.07.2011 року № 973-VI, від 08.07.2011 року № 972-VI, від 08.07.2011 року № 971-VI, від 08.07.2011 року № 969-VI, від 08.07.2011 року № 968-VI, від 08.07.2011 року № 967-VI, від 08.07.2011 року № 966-VI, від 08.07.2011 року № 892-VI, від 08.07.2011 року № 884-VI, від 08.07.2011 року № 882-VI, від 08.07.2011 року № 881-VI, від 08.07.2011 року № 879-VI, від 08.07.2011 року № 878-VI, від 08.07.2011 року № 875-VI, від 08.07.2011 року № 872-VI, від 08.07.2011 року № 930-VI, від 08.07.2011 року № 916-VI, від 08.07.2011 року № 915-VI, від 08.07.2011 року № 871-VI, від 08.07.2011 року № 960-VI, від 08.07.2011 року № 964-VI, від 08.07.2011 року № 858-VI, від 08.07.2011 року № 866-VI, від 08.07.2011 року № 877-VI, від 08.07.2011 року № 895-VI, від 08.07.2011 року № 903-VI, від 08.07.2011 року № 909-VI, від 08.07.2011 року № 908-VI, від 08.07.2011 року № 907-VI, від 08.07.2011 року № 906-VI, від 08.07.2011 року № 902-VI, від 08.07.2011 року № 899-VI, від 08.07.2011 року № 951-VI, від 08.07.2011 року № 950-VI, від 08.07.2011 року № 946-VI, від 08.07.2011 року № 944-VI, від 08.07.2011 року № 941-VI, від 08.07.2011 року № 938-VI, від 08.07.2011 року № 935-VI, від 08.07.2011 року № 932-VI, від 08.07.2011 року № 921-VI, від 08.07.2011 року № 913-VI, від 08.07.2011 року № 910-VI, від 08.07.2011 року № 905-VI, від 08.07.2011 року № 904-VI, від 08.07.2011 року № 900-VI, від 08.07.2011 року № 924-VI, від 08.07.2011 року № 898-VI, від 08.07.2011 року № 894-VI, від 08.07.2011 року № 893-VI, від 08.07.2011 року № 890-VI, від 08.07.2011 року № 887-VI, від 08.07.2011 року № 865-VI, від 08.07.2011 року № 864-VI, від 08.07.2011 року № 860-VI, від 08.07.2011 року № 937-VI, від 08.07.2011 року № 936-VI, від 08.07.2011 року № 934-VI, від 08.07.2011 року № 933-VI, від 08.07.2011 року № 932-VI, від 08.07.2011 року № 931-VI, від 08.07.2011 року № 961-VI, від 08.07.2011 року № 945-VI, від 08.07.2011 року № 1051-VI, від 08.07.2011 року № 979-VI, від 08.07.2011 року № 962-VI, від 08.07.2011 року № 953-VI, від 08.07.2011 року № 1001-VI, від 08.07.2011 року № 1010-VI, від 08.07.2011 року № 1013-VI, від 08.07.2011 року № 1020-VI, від 08.07.2011 року № 1022-VI, від 08.07.2011 року № 1026-VI, від 08.07.2011 року № 1027-VI, від 08.07.2011 року № 1028-VI, від 08.07.2011 року № 983-VI, від 08.07.2011 року № 966-VI, від 08.07.2011 року № 1050-VI, від 08.07.2011 року № 1049-VI, від 08.07.2011 року № 1041-VI, від 08.07.2011 року № 989-VI, від 08.07.2011 року № 1002-VI, від 08.07.2011 року № 1003-VI, від 08.07.2011 року № 1006-VI, від 08.07.2011 року № 1009-VI, від 08.07.2011 року № 1014-VI, від 08.07.2011 року № 1015-VI, від 08.07.2011 року № 1016-VI, від 08.07.2011 року № 1017-VI, від 08.07.2011 року № 1019-VI, від 08.07.2011 року № 1021-VI, від 08.07.2011 року № 1029-VI, від 08.07.2011 року № 1031- VI, від 08.07.2011 р. № 1032-VІ, від 08.07.2011 р. № 1033-VІ, від 08.07.2011р. № 1034- VI, від 08.07.2011 р. № 1036-VІ, від 08.07.2011 р. № 1037-VІ, від 08.07.2011 р. № 997-VІ, від 08.07.2011 р. № 1039-VI, від 08.07.2011 р. № 1042-VІ, від 08.07.2011 р. № 1048-VІ,від 08.07.2011 р. № 1040-VI, від 08.07.2011 р. № 994-VІ, від 08.07.2011 р. № 1024-VІ, від 08.07.2011р. №998-VІ, від 08.07.2011 р. № 986-VІ, від 08.07.2011 р. №1052-VІ, від 08.07.2011 р. № 987-VІ, від 08.07.2011 р. № 988-VІ, від 08.07.2011 р. № 990-VІ, від 08.07.2011 р. № 991-VІ, від 08.07.2011р. № 993-VІ, від 08.07.2011 р. № 995-VІ, від 08.07.2011 р. № 999-VІ, від 08.07.2011 р. № 1053-VІ, від 08.07.2011 р. № 1005-VІ, від 08.07.2011 р. № 1007-VІ, від 08.07.2011 р. № 1018-VІ, від 08.07.2011 р.№1023-VI, від 08.07.2011 р. № 1025-VІ, від 08.07.2011 р. № 1054-VІ, від 08.07.2011 р. № 1030-VІ,від 08.07.2011 р. № 954-VІ, від 08.07.2011 р. № 1055-VІ, від 08.07.2011 р. №956-VІ, від 08.07.2011р. № 957-VІ, від 08.07.2011 р. № 958-VІ, від 08.07.2011 р. № 1035-VІ, від 08.07.2011р. № 959-VІ, від 08.07.2011 р.№ 1038-VІ, від 08.07.2011 р. № 1043-VІ, від 08.07.2011 р.№ 1044-VІ, від 08.07.2011 р. № 1045-VІ, від 08.07.2011 р. № 1046-VІ, від 08.07.2011 р. № 1008-VІ, від 08.07.2011 р. № 1011-VІ, від 08.07.2011 р. № 981-VІ, від 08.07.2011 р. № 982-VІ, від 08.07.2011 р. № 985-VІ, від 08.07.2011 р. № 992-VІ, від 08.07.2011 р. № 1000-VІ, від 08.07.2011 р. № 1004-VІ, від 08.07.2011 р. № 1012-VІ, від 08.07.2011 р. № 955-VІ.

Представник відповідача міської ради позов не визнав, зазначив, що позивач не навів обґрунтувань порушення його прав та свобод прийняттям оскаржуваних ним рішень міськради і зазначив, що міська рада прийняла оскаржувані рішення в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»та інших нормативних актів.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги Одеської міської організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на VIІ сесії Одеської міської ради, яка відбулася 08.07.2011 року, були прийняті рішення від 08.07.2011 року № 1047-VI, від 08.07.2011 року № 874-VI, від 08.07.2011 року № 896-VI, від 08.07.2011 року № 901-VI, від 08.07.2011 року № 925-VI, від 08.07.2011 року № 929-VI, від 08.07.2011 року № 984-VI, від 08.07.2011 року № 869-VI, від 08.07.2011 року № 867-VI, від 08.07.2011 року № 862-VI, від 08.07.2011 року № 868-VI, від 08.07.2011 року № 863-VI, від 08.07.2011 року № 861-VI, від 08.07.2011 року № 859-VI, від 08.07.2011 року № 918-VI, від 08.07.2011 року № 928-VI, від 08.07.2011 року № 917-VI, від 08.07.2011 року № 927-VI, від 08.07.2011 року № 885-VI, від 08.07.2011 року № 914-VI, від 08.07.2011 року № 943-VI, від 08.07.2011 року № 940-VI, від 08.07.2011 року № 926-VI, від 08.07.2011 року № 922-VI, від 08.07.2011 року № 920-VI, від 08.07.2011 року № 919-VI, від 08.07.2011 року № 912-VI, від 08.07.2011 року № 911-VI, від 08.07.2011 року № 897-VI, від 08.07.2011 року № 891-VI, від 08.07.2011 року № 888-VI, від 08.07.2011 року № 886-VI, від 08.07.2011 року № 876-VI, від 08.07.2011 року № 873-VI, від 08.07.2011 року № 870-VI, від 08.07.2011 року № 942-VI, від 08.07.2011 року № 889-VI, від 08.07.2011 року № 883-VI, від 08.07.2011 року № 952-VI, від 08.07.2011 року № 949-VI, від 08.07.2011 року № 948-VI, від 08.07.2011 року № 947-VI, від 08.07.2011 року № 880-VI, від 08.07.2011 року № 979-VI, від 08.07.2011 року № 939-VI, від 08.07.2011 року № 978-VI, від 08.07.2011 року № 977-VI, від 08.07.2011 року № 976-VI, від 08.07.2011 року № 975-VI, від 08.07.2011 року № 974-VI, від 08.07.2011 року № 970-VI, від 08.07.2011 року № 965-VI, від 08.07.2011 року № 963-VI, від 08.07.2011 року № 980-VI, від 08.07.2011 року № 973-VI, від 08.07.2011 року № 972-VI, від 08.07.2011 року № 971-VI, від 08.07.2011 року № 969-VI, від 08.07.2011 року № 968-VI, від 08.07.2011 року № 967-VI, від 08.07.2011 року № 966-VI, від 08.07.2011 року № 892-VI, від 08.07.2011 року № 884-VI, від 08.07.2011 року № 882-VI, від 08.07.2011 року № 881-VI, від 08.07.2011 року № 879-VI, від 08.07.2011 року № 878-VI, від 08.07.2011 року № 875-VI, від 08.07.2011 року № 872-VI, від 08.07.2011 року № 930-VI, від 08.07.2011 року № 916-VI, від 08.07.2011 року № 915-VI, від 08.07.2011 року № 871-VI, від 08.07.2011 року № 960-VI, від 08.07.2011 року № 964-VI, від 08.07.2011 року № 858-VI, від 08.07.2011 року № 866-VI, від 08.07.2011 року № 877-VI, від 08.07.2011 року № 895-VI, від 08.07.2011 року № 903-VI, від 08.07.2011 року № 909-VI, від 08.07.2011 року № 908-VI, від 08.07.2011 року № 907-VI, від 08.07.2011 року № 906-VI, від 08.07.2011 року № 902-VI, від 08.07.2011 року № 899-VI, від 08.07.2011 року № 951-VI, від 08.07.2011 року № 950-VI, від 08.07.2011 року № 946-VI, від 08.07.2011 року № 944-VI, від 08.07.2011 року № 941-VI, від 08.07.2011 року № 938-VI, від 08.07.2011 року № 935-VI, від 08.07.2011 року № 932-VI, від 08.07.2011 року № 921-VI, від 08.07.2011 року № 913-VI, від 08.07.2011 року № 910-VI, від 08.07.2011 року № 905-VI, від 08.07.2011 року № 904-VI, від 08.07.2011 року № 900-VI, від 08.07.2011 року № 924-VI, від 08.07.2011 року № 898-VI, від 08.07.2011 року № 894-VI, від 08.07.2011 року № 893-VI, від 08.07.2011 року № 890-VI, від 08.07.2011 року № 887-VI, від 08.07.2011 року № 865-VI, від 08.07.2011 року № 864-VI, від 08.07.2011 року № 860-VI, від 08.07.2011 року № 937-VI, від 08.07.2011 року № 936-VI, від 08.07.2011 року № 934-VI, від 08.07.2011 року № 933-VI, від 08.07.2011 року № 932-VI, від 08.07.2011 року № 931-VI, від 08.07.2011 року № 961-VI, від 08.07.2011 року № 945-VI, від 08.07.2011 року № 1051-VI, від 08.07.2011 року № 979-VI, від 08.07.2011 року № 962-VI, від 08.07.2011 року № 953-VI, від 08.07.2011 року № 1001-VI, від 08.07.2011 року № 1010-VI, від 08.07.2011 року № 1013-VI, від 08.07.2011 року № 1020-VI, від 08.07.2011 року № 1022-VI, від 08.07.2011 року № 1026-VI, від 08.07.2011 року № 1027-VI, від 08.07.2011 року № 1028-VI, від 08.07.2011 року № 983-VI, від 08.07.2011 року № 966-VI, від 08.07.2011 року № 1050-VI, від 08.07.2011 року № 1049-VI, від 08.07.2011 року № 1041-VI, від 08.07.2011 року № 989-VI, від 08.07.2011 року № 1002-VI, від 08.07.2011 року № 1003-VI, від 08.07.2011 року № 1006-VI, від 08.07.2011 року № 1009-VI, від 08.07.2011 року № 1014-VI, від 08.07.2011 року № 1015-VI, від 08.07.2011 року № 1016-VI, від 08.07.2011 року № 1017-VI, від 08.07.2011 року № 1019-VI, від 08.07.2011 року № 1021-VI, від 08.07.2011 року № 1029-VI, від 08.07.2011 року № 1031- VI, від 08.07.2011 р. № 1032-VІ, від 08.07.2011 р. № 1033-VІ, від 08.07.2011р. № 1034- VI, від 08.07.2011 р. № 1036-VІ, від 08.07.2011 р. № 1037-VІ, від 08.07.2011 р. № 997-VІ, від 08.07.2011 р. № 1039-VI, від 08.07.2011 р. № 1042-VІ, від 08.07.2011 р. № 1048-VІ,від 08.07.2011 р. № 1040-VI, від 08.07.2011 р. № 994-VІ, від 08.07.2011 р. № 1024-VІ, від 08.07.2011р. №998-VІ, від 08.07.2011 р. № 986-VІ, від 08.07.2011 р. №1052-VІ, від 08.07.2011 р. № 987-VІ, від 08.07.2011 р. № 988-VІ, від 08.07.2011 р. № 990-VІ, від 08.07.2011 р. № 991-VІ, від 08.07.2011р. № 993-VІ, від 08.07.2011 р. № 995-VІ, від 08.07.2011 р. № 999-VІ, від 08.07.2011 р. № 1053-VІ, від 08.07.2011 р. № 1005-VІ, від 08.07.2011 р. № 1007-VІ, від 08.07.2011 р. № 1018-VІ, від 08.07.2011 р.№1023-VI, від 08.07.2011 р. № 1025-VІ, від 08.07.2011 р. № 1054-VІ, від 08.07.2011 р. № 1030-VІ,від 08.07.2011 р. № 954-VІ, від 08.07.2011 р. № 1055-VІ, від 08.07.2011 р. №956-VІ, від 08.07.2011р. № 957-VІ, від 08.07.2011 р. № 958-VІ, від 08.07.2011 р. № 1035-VІ, від 08.07.2011р. № 959-VІ, від 08.07.2011 р.№ 1038-VІ, від 08.07.2011 р. № 1043-VІ, від 08.07.2011 р.№ 1044-VІ, від 08.07.2011 р. № 1045-VІ, від 08.07.2011 р. № 1046-VІ, від 08.07.2011 р. № 1008-VІ, від 08.07.2011 р. № 1011-VІ, від 08.07.2011 р. № 981-VІ, від 08.07.2011 р. № 982-VІ, від 08.07.2011 р. № 985-VІ, від 08.07.2011 р. № 992-VІ, від 08.07.2011 р. № 1000-VІ, від 08.07.2011 р. № 1004-VІ, від 08.07.2011 р. № 1012-VІ, від 08.07.2011 р. № 955-VІ.

Наведеними рішеннями міськради були, зокрема, внесені зміни до статутів 199 навчально-виховних закладів міста Одеси, згідно яких мовами навчання і виховання дітей у цих закладах визначені українська та російська.

На правовідносини сторін, що виникли поширюються норми Конституції України, Європейської хартії регіональних мов або мов меншин, підписану від імені України 02.05.96 (далі - Хартія), Закону України «Про мови в Українській РСР», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин».

Статтею 1 Хартії визначено, що термін «регіональні мови або мови меншин»означає мови, які: традиційно використовуються в межах певної території держави громадянами цієї держави, які складають групу, що за своєю чисельністю менша, ніж решта населення цієї держави; та відрізняються від офіційної мови (мов) цієї держави.

Відповідно до статті 3 Хартії кожна Договірна Держава визначає у своїй ратифікаційній грамоті або своєму документі про прийняття чи затвердження кожну регіональну мову або мову меншини чи офіційну мову, яка менш широко використовується на всій її території або частині території.

Статтею 7 Хартії встановлено, що стосовно регіональних мов або мов меншин, в межах територій, на яких такі мови використовуються, та відповідно до стану кожної мови, Сторони будують свою політику, законодавство та практику на таких цілях та принципах, зокрема, сприяння використанню регіональних мов або мов меншин, в усній та письмовій формі, у суспільному та приватному житті і/або заохочення такого використання.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин»положення Хартії застосовуються до мов таких національних меншин України: білоруської, болгарської, гагаузької, грецької, єврейської, кримськотатарської, молдавської, німецької, польської, російської, румунської, словацької та угорської.

Стосовно освіти Україна зобов'язалася застосовувати статі 8 - 14 частини III Хартії. Так відповідно до ст.8 частини III Хартії передбачено, зокрема, що у сфері освіти Сторони зобов'язуються в межах території, на якій такі мови використовуються, відповідно до стану кожної з таких мов і без шкоди для викладання офіційної мови (мов) держави:

a) i) передбачити можливість надання дошкільної освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або ii) передбачити можливість надання суттєвої частини дошкільної освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або iii) застосовувати один із заходів, передбачених у підпунктах i та ii вище, принаймні до дітей з тих сімей, які цього бажають і кількість яких вважається для цього достатньою; або iv) якщо органи державної влади не мають безпосередньої компетенції у галузі дошкільної освіти, сприяти застосуванню заходів, згаданих у підпунктах i - iii вище, і/або заохочувати таке застосування;

b) i) передбачити можливість надання початкової освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або ii) передбачити можливість надання суттєвої частини початкової освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або iii) передбачити в рамках системи початкової освіти викладання відповідних регіональних мов або мов меншин як складову частину учбової програми; або iv) застосовувати один із заходів, передбачених у підпунктах i - iii вище, принаймні до учнів з тих сімей, які цього бажають і кількість яких вважається для цього достатньою;

c) i) передбачити можливість надання середньої освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або ii) передбачити можливість надання суттєвої частини середньої освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або iii) передбачити в рамках системи середньої освіти викладання відповідних регіональних мов або мов меншин як складову частину учбової програми; або iv) застосовувати один із заходів, передбачених у підпунктах i - iii вище, принаймні до тих учнів, які самі, або у відповідних випадках сім'ї яких, цього бажають і кількість яких вважається для цього достатньою.

Крім того, частинами першою, третьою та п'ятою статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.99 року №10-рп (справа про застосування української мови) надано тлумачення положенню частини першої статті 10 Конституції України, відповідно до якого українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

При цьому, слід зазначити, що пунктом 4 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначається порядок застосування мов.

Питання застосування мов в Україні врегульовано Законом УРСР «Про мови в Українській РСР», який згідно з пунктом 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є чинним в частині, що не суперечить Основному Закону України (абзац четвертий пункту 4.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2007 року №13-рп (справа про розповсюдження іноземних фільмів) та абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 2 лютого 2010 року № 4-рп).

В той же час статтями 26, 27 Закону УРСР «Про мови в Українській РСР»визначено, що виховання в дитячих дошкільних установах, в тому числі в дитячих будинках, ведеться українською мовою. У місцях компактного проживання громадян інших національностей можуть створюватись дитячі дошкільні установи, де виховання дітей ведеться їхньою національною або іншою мовою. В Україні навчальна і виховна робота в загальноосвітніх школах ведеться українською мовою. У місцях компактного проживання громадян інших національностей можуть створюватись загальноосвітні школи, навчальна і виховна робота в яких ведеться їхньою національною або іншою мовою. У випадках, передбачених у частині третій статті 3 цього Закону, можуть створюватись загальноосвітні школи, в яких навчальна і виховна робота ведеться мовою, спільно визначеною батьками школярів. У загальноосвітніх школах можуть створюватись окремі класи, в яких навчальна і виховна робота ведеться відповідно українською мовою або мовою населення іншої національності. Вивчення в усіх загальноосвітніх школах української і російської мов є обов'язковим.

Таким чином, Закон УРСР «Про мови в Українській РСР» передбачає можливість застосування інших мов поряд з українською в начально-виховних закладах України.

Відповідно до статей 15, 34 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Виходячи з положень Закону України «Про статус депутатів місцевих Рад»депутат місцевої ради має право офіційно представляти інтереси територіальної громади та виборців у відповідних органах місцевого самоврядування.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення міської ради є формою вираження поглядів і переконань депутатів місцевої ради, як представників територіальної громади, прийнятої в порядку статті 144 Конституції України та ст.ст.26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відмовляючи в задоволенні позову суд також виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт шостий статті 3 КАС України визначає адміністративний позов як звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Частина перша статті 10 КАС України зазначає, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Всупереч положенням ст.71 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, Одеська міська організація ВО «Свобода» не обґрунтувала та не довела, яким саме чином у розумінні положень ст. ст.с.2, 3 КАС України були порушені її суб'єктивні права і свободи у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача прийняттям ним оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що будь-які противоправні дії, які б порушували б права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,7,8,11,17,86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Одеської міської організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода»до Одеської міської ради про визнання незаконними рішень Одеської міської ради - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя

11.10.2012