Справа № 464/4117/17
Суддя: Рудаков І. П.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/4117/17
пр.№ 2-а/464/280/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Рудакова І.П.

при секретарі судового засідання Гевко О.-В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Матвійчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій , -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати відповідача призначити пенсію по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» із 23.05.2017. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем відмовлено йому у призначенні пенсії у зв'язку із інвалідністю відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Рішення про відмову у призначенні пенсії мотивоване тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема, згідно із Законом України «Про прокуратуру». Оскільки Законом №213-VIII від 02.03.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 01.06.2015 р. відсутні підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури в порядку, передбаченому цим законом. З вищевказаним рішенням відповідача не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до п.8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або ІІ групи, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, призначається пенсія по інвалідності в порядку, передбаченому п.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Стаж його роботи на посадах прокурора складає 16 років. Як вбачається з листа-відмови відповідача від 23.05.2017, у прийнятті такого рішення останній керувався вимогами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», проте вважає, що такі дії звужують зміст та обсяг його прав і свобод.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить такі задовільнити з підстав викладених у адміністративному позові.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог та дав пояснення аналогічні змісту письмових. Свої доводи заперечення обґрунтовує тим, що на теперішній час питання призначення пенсій працівникам прокуратури регулюється Законом України «Про прокуратуру», що діє з 15 липня 2015 року. Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються. Окрім того, відповідно до п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Законів України «Про прокуратуру». До 1 червня 2015 року не прийнято Закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій. Положення п.5 Прикінцевих положень Закону №213 від 02.03.2015 р. стосуються порядку призначення пенсій прокурорам, слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення. Оскільки Законом №213-8 від 02.03.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 01.06.2015 р. відсутні підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури в порядку, передбаченому цим законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 06 жовтня 2000 року по даний час працює в органах прокуратури, обіймаючи різні посади, що стверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.13-21). Таким чином, на час звернення до відповідача ОСОБА_3 із заявою про призначення пенсії по інвалідності, його трудовий стаж в органах прокуратури складав 16 років.

16 травня 2017 року позивачу встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 381053 від 16.05.2017, виданої міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК /а.с.22/.

У зв'язку із встановленою інвалідністю, ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

23 травня 2017 року Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_3. Рішення про відмову у призначенні йому пенсії по інвалідності мотивоване тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема, згідно із Законом України «Про прокуратуру», тому з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» інвалідам ІІ групи пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно із ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Окрім того, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тому, посилання відповідача на те, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, який прийнятий в часі пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, є безпідставним, оскільки Закон України «Про прокуратуру» за №1697-УІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року, діяв на час звернення позивача із заявою. В даних спірних правовідносинах підлягають застосуванню діючі норми вищенаведеного спеціального Закону.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного Суду України, висловленою в ухвалах від 02.06.2016 року (справа К/800/6861/16) та від 07.06.2016 року справа (К/800/6871/16).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що позовні вимоги підставні та обґрунтовані, а відтак підлягають до задоволення у повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати суд виходить із такого. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду із адміністративним позовом сплачено 640,00 грн. судового збору. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 158-163, 167, 186 КАС України , суд,-

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» - протиправними.

Зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» із 23 травня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на користь ОСОБА_3 640,00 грн. судового збору.

Постанову може бути оскаржено згідно зі ст.186 КАС України протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя І.П. Рудаков