Справа № 804/1714/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 р. Справа № 804/1714/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріМанько К.А.
позивача відповідача Тітова М.І. Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Представники позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, виклавши письмово свої заперечення та пояснив, що податкові повідомлення-рішення було винесено правомірно, оскільки висновки, викладені в акті перевірки зроблені обґрунтовано на підставі встановлення фактичних відомостей. Прийняті податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам чинного законодавства.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі направлень від 16.11.2016 року № 4150,4155, 4153,4151,41544152 та наказу від 03.11.2016 р. №1139 проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, за результатами якої складено акт №718/04-36-14-01-04947995 від 16.12.2016 року.
Даною перевіркою встановлено порушення:
- п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток по операціям з придбання послуг у ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5» на загальну суму 835200 грн. в тому числі: 2015 рік - 308271 грн., 9 місяців 2016 року - 526 929 грн. в тому числі: 1 квартал 2016 року - 187850 грн., 2 квартал 2016 року - 160945 грн. (півріччя 2016 року - 347984 грн.), 3 квартал 2016 року - 178945 грн.;
- п.51.1 ст.51, абз. б) п.176.2 ст.176 ПК України, розділ ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» (форма №1-ДФ), (затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010р. №1020) «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і утриманого з них податку (форма №1-ДФ)», р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 49 від 21.01.2014 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 4 квартал 2013 року, 4 квартал 2014 року.
На підставі акта перевірки №718/04-36-14-01-04947995 від 16.12.2016 року винесено податкові повідомлення-рішення від 15.02.2017 року:
Як вбачається з матеріалів справи, за період, який перевірявся податковим органом, позивачем укладено договір на пошук та залучення клієнтів:
- договір № 157 від 03.12.2014 року, за яким ТОВ «Амарант Груп» іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів у Вініцькій області та м. Вінніца;
- договір № 14 від 03.04.2015 року, відповідно до якого ТОВ «СП Бонум», іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів у Полтавській та Черкаській області;
- договір № 37 від 05.05.2015 року, за яким ТОВ «Оріанка», іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів у Дніпропетровській області;
- договір № 4 від 09.06.2015 року , відповідно до якого ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів у м.Харків та Харківська область;
- договір № 20/15-8 від 11.08.2015 року ТОВ «Торг Пром 2015», іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів у Чернігівській, Сумській та Житомирській областях;
- договір № 4 від 01.10.2015 року ФОП «ОСОБА_5» », іменоване надалі «виконавець», а ТОВ «ВКФ Електронтехсервіс ЛТД» «замовник», виконавець діє від свого імені та порученню замовника і за нагороду діє по пошуку для замовника потенційних клієнтів, оформлення тендерної документації, досліджує кон ' юктуру ринку.
У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.
Крім того, в розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).
Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).
За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст.44 ПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, протягом перевіряємого періоду ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» здійснювало господарську діяльність з придбання маркетингових та консалтингових послуг, які необхідні для здійснення господарської діяльності позивача, що відповідає основним видам діяльності підприємства згідно з ЄДРПОУ.
Судом встановлений факт укладення між ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» і суб'єктами підприємницької діяльності ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5».
За результатами наданих послуг зазначених контрагентів, позивач повністю розрахувалися, що підтверджується наявними в матеріалах справи
На підтвердження правомірності формування витрат і податкового кредиту за вказаними договорами про надання маркетингових та консалтингових послуг позивач надав суду копії наступних документів:
- акти приймання-передачі наданих послуг по пошуку та залучення клієнтів за серпень №3 від 21.08.15 року за яким виконавець послуг ФОП ОСОБА_5, № 4 від 31.08.2015 року, №5 від 31.08.2015 року, №6 від 28.09.2015 року, №7 від 28.09.2015 року, №9/1 від 29.09.2015 року, №8 від 30.09.2015 року, №11 від 28.10.2015 року, №9 від 30.10.2015 року, №10 від 30.10.2015 року, №12 від 02.11.2015 року, №13 від 16.11.2015 року, № 15 від 30.11.2015 року, №14 від 30.11.2015 року, №16 від 28.12.2016 року, №17 від 31.12.2015 року, №18 від 31..12.2015 року;
- рахунок - фактури: № 3 від 21.08.2015 року, №4 від 31.08.2015 року, № 5 від 31.08.2015 року, №6 від 28.09.2015 року, № 7 від 28.09.2015 року, №9/1 від 29.09.2015 року, №8 від 30.09.15 року, №11 від 28.10.2015 року, №9 від 30.10.2015 року, №10 від 30.10.2015 року, №12 від 02.11.2015 року, №13 від 16.11.2015 року, №15 від 30.11.2015 року, № 14 від 30.11.2015 року, №16 від 28.12.2016 року, №17 від 31.12.2015 року, №18 від 31.12.2015 року;
- звіт щодо пошуку та залученню клієнтів до актів приймання-передачі №3 від 21.08.2015 року до договору № 3 від 03.08.2015 року, № 5 від 31.08.2015 року до договору № 3 від 03.08.2015 року, №6 від 28.09.2015 року до договору № 3 від 03.08.2015 року, №7 від 28.09.2015 року до договору № 3 від 03.08.2015 року, № 9/1 від 29.09.2015 року до договору №3 від 03.08.2015 року, №10 від 30.01.2015 року, №12 від 02.11,2015 року, №11 від 30.11.2015 року по договору № 4 від 01.10.2015 року, №18 від 31.12.2015 року за договором № 4 від 01.10.2015 року, звіт щодо надання інформаційних послуг по оформленню тендерної документації наданий ФОП ОСОБА_5 від 31.08.2015 року, від 30.09.2015, від 30.10.2015 року та від 31.12.2015 року, звіт щодо надання послуг стосовно дослідження кон'юнктури ринку підприємств Кіровоградської, Рівненської та Херсонської областей за жовтень 2015 року до акту приймання-передачі по договору № 1 від 01.07.2015 року, звіт щодо надання послуг стосовно дослідження кон'юнктури ринку підприємств м. Одеси та Одеської області за листопад 2015 року до акту приймання-передачі за договором №1 від 16.07.2015 року, звіт щодо надання послуг стосовно дослідження кон'юнктури ринку підприємств Запорізької та Чернівецької області за грудень 2015 року до акту приймання-передачі за договором № 1 від 16.07.2015 року
Крім того позивач, позивач надав таблицю № 1 (додаток №2) та № 2 (додаток №3), з яких видно кількість нових покупців, які були залучені завдяки укладеним договорам на виконання інформаційних послуг з дослідження кон'юнктури ринку, пошуку та залучення покупців, суб'єктами господарювання: ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5» за 2015 рік та за 2016 рік та обсяг продажу товарів позивачем, який збільшив загальний об'єм продажу ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» у 2015 році та 2016 році.
Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5» у зв'язку з наступним.
За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.
Також з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» на придбання маркетингових та консалтингових послуг і здійсненням ним господарської діяльності.
При цьому суд вважає, що посилання відповідача на обставини, зафіксовані в отримані податковій інформації по суб'єктах господарювання ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5», не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій, оскільки контролюючим органом в даному випадку не доведено жодними іншими доказами відсутність у названих контрагентів позивача достатньої кількості кваліфікованих трудових ресурсів та і відповідного складу і обсягу майна, засобів на момент укладення та вчинення спірних правочинів та/або неможливість цими підприємствами залучити на договірних засадах до процесу виконання певних робіт (надання послуг) інших юридичних/фізичних осіб та використання орендованого майна.
Крім того, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договорів про надання послуг, зокрема, того, що дані підприємстві не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.
В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.
В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» і ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору та первинних документів до нього неуповноваженими на те особами.
Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.
В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.
Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «СП Бонум», ТОВ «Оріанка», ТОВ «ДЖІ АЙТЕМС», ТОВ «Торг Пром 2015», ФОП «ОСОБА_5», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 червня 2017 року

Суддя О.В. Єфанова