Справа № 813/1207/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/8421/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

за участі секретаря судового засідання Гнатик А.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Андріїв М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 813/1207/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - Позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № від 07.03.2017.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21.02.2017 посадовими особами Дрогобицької ОДПІ проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктом господарювання вимог встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами магазину, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 та належить суб'єкту господарювання - ФОП ОСОБА_3

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957. Зокрема, податковим органом зафіксовано факт реалізації 08.02.2016 в магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить суб'єкту господарювання - ФОП ОСОБА_3, однієї пляшки коньяку «Жан Жак» 0,25 л., п'ять зірок за ціною 60,00 грн. У зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку, що позивачем проводиться роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 21.02.2017 № 13/33/4000/НОМЕР_2 та винесено податкове повідомлення-рішення від 07.03.2017 № , яким до ФОП. ОСОБА_3 застосовано штраф в розмірі 10000,00 грн.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з пунктами 3, 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.3 ст. 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до положень ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

За нормою п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (абз. 1-4 п.81.1 ст. 81 ПК України).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції посилався на те, що на вимогу суду Відповідачем не представлено наказу на проведення фактичної перевірки, а також не обґрунтовано підстав проведення такої.

Апеляційний суд вважає вищезазначене твердження суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Згідно пункту 1 акту перевірки «Вступна частина» перевірку здійснено в присутності представника суб'єкта господарювання продавця ОСОБА_4.

Перед початком фактичної перевірки продавцю магазину ОСОБА_4, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, пред'явлено направлення на перевірку від 21.02.2017 року № 77 в якому продавець підписалась, направлення на перевірку від 21.02.2017 року № 78 підписувати відмовилась.

В силу абз. 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абзац 5).

Колегія суддів зазначає, що платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10 та неодноразово підтверджувалася Верховним Судом України в подальшому.

З урахуванням вимог ст. 244-2 КАС України вказана позиція Верховного Суду України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що Відповідачем не надано копії чеку, яким підтверджується факт реалізації алкогольного напою за заниженою ціною, а також не надано доказів проведення контрольної розрахункової операції, що б підтверджувала факт реалізації алкогольного напою відповідного об'єму та міцності апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційним судом встановлено, що копії фіскального чеку від 08.12.2016 року № 3743 Відповідачем не було долучено до матеріалів справи, оскільки контрольна розрахункова операція контролюючим органом не проводилась. Фіскальний чек під час проведення фактичної перевірки знаходився у книзі обліку розрахункових операцій № Р/6 зареєстрованій 12.08.2016 року.

У п.п. 6 п. 4 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.06.2016 за 547, зазначено про те, що використання книги ОРО зареєстрованої на РРО, передбачає підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», книга обліку розрахункових операцій це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів, щодо руху готівкових коштів, товарів, послуг.

Згідно статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (підпункт 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України). Відтак законодавство не встановлює обов'язкового проведення перед початком фактичної перевірки контрольно-розрахункової операції.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, оскаржуване податкове повідомлення - рішення ґрунтується на нормах права, у зв'язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі № 813/1207/17 скасувати та винести нову постанову про відмову в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повний текст складено 01.09.2017