Справа № 215/5350/16-а(2-а/215/186/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" серпня 2017 р. справа № 215/5350/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кузнєцової Олени Вікторівни

на постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 травня 2017 року у справі №215/5350/16-а

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кузнєцової Олени Вікторівни

про визнання неправомірною та скасування постанови, -

встановив:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу марки DAEWOO SENS T1311, реєстраційний номер НОМЕР_1 14.12.2016р., за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, Саксаганський район;

- скасувати постанову відповідача серії АР №138152 від 14.12.2016р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 травня 2017 року позов задоволено, а саме визнано неправомірною та скасовано постанову відповідача серії АР №138152 від 14.12.2016р. Постанова мотивована тим, що у відповідача не було правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу, тому оскаржена постанова є неправомірною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що під час

патрулювання 14.12.2016р. близько 06 год. 20 хв. ним було помічено транспортний засіб "DAEWOO SENS", державний номерний знак НОМЕР_1, який рухався у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар. Цей транспортний засіб був зупинений з дотримання Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР).

Під час перевірки документів позивача було виявлено ознаки ще одного адміністративного правопорушення, а саме позивач не мав при собі поліс (договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів), тобто позивачем порушено п. 2.1 "г" ПДР, про що теж було повідомлено позивачу.

Згідно п.21.3 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Пунктом 21.4 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Отримавши інформацію щодо скоєння адміністративного правопорушення інспектор патрульної поліції повинен на нього відреагувати згідно чинного законодавства. Ст.53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Під час розгляду справи від позивача ніяких клопотань не надходило. Доказом скоєння правопорушення було усне пояснення позивача, яке зафіксовано на відеозаписі з бодікамери, в якому він погоджується з тим, що керував транспортним засобом, у якого не були ввімкнені фари ближнього світла в темну пору доби а також те, що він не має при собі полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після з'ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено, що оскільки доказів того, що позивач керував транспортним засобом, у якого не були ввімкнено ближнє світло фар, окрім усного пояснення позивача, не було, то відповідно до ст.247 КУпАП прийнято рішення про закриття адміністративного провадження за адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.122 КУпАП. За адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, після з'ясування усіх фактичних даних, позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції не враховано, що в письмових запереченнях на адміністративний позов було зазначено, що одним з доказів під час винесення відповідачем постанови серії АР № 138152 від 14.12.2016 року був відеозапис з бодікамери. Проте, відповідно до довідки про відсутність запису з бодікамери, яка була надана суду від т.в.о. начальника сектору зв'язку та телекомунікацій УПП в м. Кривому Розі, відеоматеріали відзняті патрульними за допомогою нагрудних відеореєстраторів, зберігаються 30 діб з моменту збереження відеозапису на сервер. Фіксація правопорушення відбулася 14.12.2016р. До УПП в м. Кривому Розі позов надійшов 08.02.2017 року, тобто відповідач не мав можливості долучити відеозапис до письмового заперечення на адміністративний позов.

Отже, факт вчинення правопорушення доводився усними поясненнями. Проте, на момент розгляду адміністративної справи у суді першої інстанції через технічні проблеми відеозапис, який був доказом при розгляді справи, не зберігся, тому надати його до суду немає можливості.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП. В постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, усним поясненням позивача, в яких він не виявив бажання знайомитися з відеодоказом, тобто тим самим підтвердив згоду з вчинюваним ним правопорушенням та відеозаписом з бодікамери, на якому був зафіксований факт правопорушення.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою серії АР № 138152 від 14.12.2016 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 14.12.2016 р. о 06:20 год., керуючи автомобілем "DAEWOO SENS", державний номер НОМЕР_1, по вул. Волгоградській в м. Кривому Розі не мав при собі поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), що є порушенням п.2.1 "ґ" ПДР.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскарженої постанови, оскільки:

- відповідно до ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, які не мали місце на час виникнення спірних правовідносин між сторонами: складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху; оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди;

- доказів вчинення правопорушення - керування автомобілем в умовах недостатньої видимості, в якому не були увімкнені фари ближнього світла, позивачем суду не надано, тому оскаржена постанова від 14.12.2016 р. є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, проте, за інших підстав.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст.53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до п.2.1 "ґ" ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із п.2.4 "а" ПДР на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З огляду на вказані норми права, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновки суду першої інстанції щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обов'язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов'язком водія мати при собі поліс обов'язкового страхування та пред'являти його на вимогу працівників поліції.

Посилання суду першої інстанції на положення п.21.2 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обов'язкового страхування.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Таким чином, вказаною нормою права визначено обов'язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред'явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст.21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, з наведеного суд доходить висновку, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку колегії суддів, п.21.2 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як закону, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов'язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Про вказану правову позицію, на думку колегії суддів, свідчать і внесені законодавцем зміни до ч.1 ст.126 КУпАП, попередня редакція якої: "Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне накладення штрафу ….", була змінена Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності" N222-VIII від 02.03.2015 року на: "Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу …". Тобто, ч.1 ст.126 КУпАП, в редакції яка діяла на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, передбачала відповідальність за сам факт відсутності або не пред'явлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") без такої умови, як "у випадках, передбачених законодавством".

Зазначені обставини судом першої інстанції не були враховані.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.1 ст.126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має поліс №АК/2158152 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.12.2016 року, що діє з 12.12.2016 року по 11.12.2017 року. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що на вимогу відповідача позивач не пред'явив зазначений поліс.

Неможливість надання відповідачем відеозапису пояснень позивача у зв'язку із закінченням терміну його зберігання, на думку колегії суддів, не може бути підставою для звільнення відповідача від покладеного на нього ст.71 КАС України обов'язку довести правомірність свого рішення. Навпаки, з огляду на передбачене КУпАП та КАС України право позивача оскаржити рішення суб'єкта владних повноважень, відповідач мав забезпечити зберігання відеозапису більш тривалий термін.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийняття постанови серії АР №138152 від 14.12.2016р. і саме тому позовні вимоги позивача в частині скасування постанови відповідача серії АР №138152 від 14.12.2016р. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу, яким судом першої інстанції не було надано правову оцінку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п.4 та п.5 розділу I "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.2 розділу III "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, на підставі наведених вище правових норм колегія суддів доходить висновку, що вчинення відповідачем дій щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача на місці зупинки транспортного засобу у спірному випадку належало до повноважень відповідача, тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кузнєцової Олени Вікторівни задовольнити частково.

Постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 травня 2017 року у справі №215/5350/16-а скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кузнєцової Олени Вікторівни серії АР №138152 від 14.12.2016р., якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко