Справа № 206/28/17 (2-а/206/20/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"29" серпня 2017 р. справа № 206/28/17 (2-а/206/20/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 206/28/17 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про спонукання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.12.2016 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі, в якому просив зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком з врахуванням стажу зазначеного у трудовій книжці, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, з дати звернення - 07 липня 2016 року.

Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

Сторони у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджується його паспортом громадянина України для виїзду за кордон, дійсним до 25 грудня 2016 року. Постійним місцем проживання позивача є держава Ізраїль (а.с.12).

07.07.2016 року представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком (а.с.5).

Листом від 20.07.2016 року №1880/02/33 пенсійний орган повідомив представника позивача, що ним не надано необхідні документи, а саме уточнюючу довідку про період роботи з 04.11.1960 року по 08.04.1993 року та оригінал трудової книжки (а.с.4).

Не погодившись з такими діями пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки він не додав у визначений законом строк до заяви встановленого зразка про призначення та виплату пенсії за віком, відповідно до вимог статті 44 Закону №1058 необхідний пакет документів, а відтак територіальний орган ПФУ не приймав рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Зазначена норма кореспондується з п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (в редакції постанови Правління ПФУ 07.07.2014 року №13-1 з наступними змінами) (далі по тексту - Порядок №22), відповідно до якої заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1. Порядку №22 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку №22 у разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивачу за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте не в повному обсязі додав до такої заяви документи, визначені пунктом 2.1 Порядку №22.

З листа пенсійного органу від 20.07.2016 року №1880/02/33 вбачається, що заява ОСОБА_2 від 07.07.2016 року про призначення пенсії за віком по суті не розглядалась, оскільки перелік доданих до неї документів не відповідає вимогам Порядку №22 (а.с.4).

Крім того, як вбачається з вказаного листа, пенсійний орган ОСОБА_2 в призначенні пенсії не відмовляв та відповідного рішення не приймав.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком є передчасними, а тому необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Звернувшись до суду з зазначеними позовними вимогами, позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки не додав до заяви про призначення пенсії всі необхідні документи, передбачені Порядком №22, у зв'язку з чим відповідач не розглядав таку заяву та не приймав рішення по суті заяви, про що і повідомив позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196,197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 206/28/17 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 206/28/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва