Справа № 803/368/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/5820/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

представника апелянта Крючкова В.О.,

представника відповідача Березної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Державне підприємство "Ковельське лісове господарство" (далі - ДП «Ковельське лісове господарство» ) звернулось в суд з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 11.11.2016 року, № та № від 21.12.2016 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач - ДП «Ковельське лісове господарство» оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції зроблений помилковий висновок про нереальність послуг, наданих ФГ «Агро-Плюс», оскільки позивачем були надані всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагента, які фактично підтверджують здійснення діяльності, спрямованої на отримання прибутку та реальне використання цих послуг у господарській діяльності. Зазначає також, що висновки податкового органу побудовані на припущеннях, які суд першої інстанції не з'ясував, не встановив обставин, на які покликався відповідач у акті перевірки і не знайшов доказів на їх підтвердження.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками Ковельської ОДПІ з 28 вересня 2016 року по 19 жовтня 2016 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Ковельське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 15 серпня 2016 року, за результатами якої складений акт від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536 .

У резолютивній частині акта зазначено про порушення ДП «Ковельське лісове господарство»:1) вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 43 440,00 грн.; 2) пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємства та їх обєднаннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, в результаті чого занижено відрахування частини чистого прибутку всього на суму 181 00,00 грн.; 3) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 80 186,00 грн. (т.1 а.с.92-93).

На підставі вищевикладених висновків, Ковельською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення №№ 002511400, , від 11 листопада 2016 року.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 були спростовані висновки Ковельської ОДПІ щодо нереальності господарських операцій з ПП «Голіаф-2009», а податкові повідомлення-рішення №№ 002511400, від 11 листопада 2016 року в цій частині скасовані та винесені - нові № та № від 21.12.2016 року. Однак в частині висновків про нереальність операцій з ФГ «Агро-Плюс» рішення залишені без змін (т.1 а.с.104-112).

Рішенням ДФС від 23 лютого 2017 року №3781/6/99-99-11-01-02-25, рішення ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 залишено без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що господарські операції між ДП «Ковельське лісове господарство» та фермерським господарством «Агро-плюс» носять нереальний (фіктивний) характер у зв'язку з відсутністю у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів для надання послуг, що доведено податковим органом у акті.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, вважає його таким, що зроблений без належного з'ясування обставин справи, виходячи з наступного.

Підпунктом. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Відповідно до пункту 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції.

Апеляційним судом встановлено з матеріалів справи, що між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та Фермерським господарством «Агро-Плюс» 01 липня 2016 року укладений договір №147/2016 про виконання робіт та надання послуг, пов'язаних з лісівництвом (т.1 а.с.125-126). За умовами цього договору виконавець має право та зобов'язується на власний ризик, власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги пов'язані з лісівництвом (код 02.40 за ДК016-2010) (п.1.1); передбачено, що склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2); документальний супровід надання/прийняття сторонами послуг здійснюється за встановленими формами у додатках, які є невід'ємною частиною даного договору, зокрема, такі як, карта технологічного процесу розроблення лісосіки (т. 1 а.с.127-128); акт приймання-передачі лісосіки для розробки (т.1 а.с.129); технічне завдання (т.1 а.с.130); кошторис на послуги, які надаються за договором (т.1 а.с.131); протокол погодження вартості послуг, які надаються за договором (т.1 а.с.132-134); акт приймання-передачі виконаних робіт (т.2 а.с.70-159);акт огляду місць використання лісових ресурсів.

Факт оплати вказаних договорів підтверджується платіжними дорученнями, які надані позивачем (т.2 а.с.160-177).

Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження обставин отримання послуг від ФГ «Агро-Плюс» позивачем були надані документи: договори про виконання робіт та надання послуг пов'язаних з лісівництвом з додатками, зокрема, актами приймання-передачі лісосіки до розробки; технічне завдання; кошторис №1 на послуги, які надаються за договором; кошторис витрат на заготівлю деревини; протокол погодження вартості послуг за договором платіжні доручення. На підставі акту приймання-передачі виконаних робіт були прийняті результати роботи та проведена оплата за надані послуги.

Дані документи підтверджують, що господарські операції із цим контрагентом реально відбувалися, оскільки відбувався рух активів платника податку та рух його капіталу.

Також апеляційним судом встановлено, що ДП «Ковельське лісове господарство» при проведенні перевірки надано інспекторам Ковельської ОДПІ всі первинні документи, що стосуються господарських операцій з ФГ «Агро-Плюс», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення платником податків законної мети їх здійснення через проведення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання робіт чи послуг в господарській діяльності.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки первинним документам по спірних господарських операціях.

Висновок суду першої інстанції про те, що обставини у даному спорі є аналогічними обставинам, описаним у постанові Верховного Суду України від 06.12.2016 року у справі № 21-1440а16 апеляційний суд вважає необґрунтованим і таким, що проведений без аналізу та співставлення обставин у обох спорах.

Верховний Суд України у своїй постанові № 21-1440а16 від 06.12.2016 року вважав обґрунтованим висновок апеляційного суду, який встановивши, що контрагент позивача не мав поставок сільськогосподарських товарів, не співпрацював з іншими суб'єктами, а також у зв'язку з відсутністю у нього земельних угідь, придатних до вирощування культур, найманих працівників, техніки, складських приміщень, які були необхідними для здійснення поставки позивачу обумовленого договором товару, вважав неможливими виконання вказаної господарської операції контрагентом і, відповідно, встановив відсутність у позивача підстав для формування податкового кредиту.

Натомість, у Волинського окружного адміністративного суду при розгляді справи не було підстав для висновку про відсутність у контрагента ДП «Ковельське лісове господарство» - ФГ «Агро-Плюс» необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів; фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій, відсутність руху активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарських операцій.

Суд першої інстанції не врахував, що господарська діяльність контрагента позивача не досліджувалася податковим органом.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ст. 71 КАС України покладений обов'язок доведення правомірності свого рішення, не доведено, що контрагент позивача - ФГ «Агро-Плюс» не мав можливості виконати укладений із ДП «Ковельське лісове господарство» договір.

На ствердження цієї обставини у акті податкового органу від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536 зазначено лише те, що такі висновки зроблені на підставі аналізу звітності ФГ «Агро-Плюс» та інформації баз, наявних в контролюючому органі, ФГ «Агро-Плюс» та податкової звітності.

Апеляційний суд звертає увагу, що такі докази є неналежними для встановлення обставин неможливості здійснення відповідної господарської діяльності. Податковий орган не провів перевірку контрагента, не встановив у відповідному акті кількості працівників, які працювали у господарстві за трудовими договорами та за цивільно-правовими угодами, періоди, час їх роботи та умови, не співставив ці дані із відповідними даними ДП «Ковельське лісове господарство», не встановив можливості господарства здійснити роботи силами найманих працівників.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги, не витребував від податкового органу доказів на ствердження висновків акта перевірки, а оцінку доказів, наданих позивачем, здійснив поверхнево.

Апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності, цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Водночас податковий орган не позбавлений права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це встановлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд наголошує на тому, що підставою для відмови у праві на податковий кредит може слугувати лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань. Втім, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Проте, такі обставини апеляційним судом не встановлені, а тому враховуючи наведене вище, та фактичні обставини справи, які стверджуються наданими ДП «Ковельське лісове господарство» первинними документами сумніви у реальності господарських операцій між ДП «Ковельське лісове господарство» та ФГ «Агро-Плюс» не доведені відповідачем.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи апеляційним судом обставини реальності операцій позивача із ФГ «Агро-Плюс», які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, констатовані в акті перевірки; відповідач, як суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не надав суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позов слід задовольнити як обгрунтований та підставний.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі № 803/368/17 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області № від 11 листопада 2016 року, податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2016 року, податкове повідомлення рішення № від 21.12.2016 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на користь Державного підприємства "Ковельське лісове господарство"» витрати на оплату судового збору в розмірі 12267,63 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Ухвала складена в повному обсязі 28.08.2017 року