Справа № 804/668/17
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 р. Справа № 804/668/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Східного офісу Держаудитслужба про визнання протиправним та скасування вимоги, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця», в якому позивач просити:
- визнати протиправними та скасувати п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 16, 17 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104, за якими зобовязано Державне підприємство «Придніпровська залізниця» усунути виявлені порушення законодавства в установленому порядку.
В обґрунтування позову зазначено, що Відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та його окремих відокремлених структурних підрозділів за період з 01.07.2014 по 31.05.2016, за результатами якої виявлені порушення, у звязку з чим Східним офісом Держаудитслужби на адресу позивача направлено Вимогу від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 «Про усунення виявлених ревізією порушень», якою зобовязано позивача усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку. Позивач вважає вимоги, викладені у листі від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 щодо зобовязання позивача усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку по пунктах 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 16, 17 такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, носять формальний неконкретизований характер, оскільки їх виконання у законний спосіб є неможливим, а відтак, вони є незаконними та підлягають скасуванню. Оскаржувана вимога є необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням вимог чинного законодавства, без урахування істотних обставин з питань, що були предметом перевірки під час ревізії. Також вказав, що заперечення ДП «Придніпровська залізниця» по оскаржуваних пунктах вимоги не були прийняті, тоді як вимога є за своєю прововою природою рішенням суб'єкта владних повноважень, що спонукає до вчинення певних дій підприємством та виконання якого порушують як права залізниці так і третіх осіб.
Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надано письмові заперечення, у яких зазначив, що відповідно до постанови Верховного суду України від 15.09.2015 р. при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Про наявність збитків, завданих державі чи обєкту контролю, може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом винесення вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що Східним офісом Держаудитслужби проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та його окремих відокремлених структурних підрозділів за період з 01.07.2014 р. по 31.05.2016 р. За результатами вказаної ревізії складено акт ревізії від 08.11.2016 р. № 05-19/1.
Не погоджуючись із висновками акту, позивачем були направлені заперечення, за результатами розгляду яких позивачу направлено висновки від 09.12.2016 вих. №04-05-05-15/1997, згідно з якими заперечення на акт ревізії враховані та прийняті не були.
Східним офісом Держаудитслужби на адресу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» направлено вимогу від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 «Про усунення виявлених ревізією порушень», якою зобовязано усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.
Проведеною відповідачем перевіркою встановлені порушення, які відображені у відповідних пунктах Вимоги від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104, зокрема:
- п. 1. ревізією встановлено перерахування коштів стороннім юридичним особам, що не є структурними підрозділами ДП «Придніпровська залізниця» в сумі 14 987 074,20 грн. на оплату за енергоносії та інші комунальні послуги медичних закладів; придбання медикаментів, матеріалів, продуктів харчування, меблів, медичного обладнання та інвентарю, капітальний і поточний ремонти лікарень, надання фінансової допомоги ОСОБА_2 ветеранів, громадській організації «Дитячий футбольний клуб Локомотив», громадській організації «Футбольний клуб ветеранів Локомотив», на лікування працівників Державної адміністрації залізничного транспорту та членів їх сімей, учбовим закладам всупереч вимог п. 5 ст. 75 Господарського кодексу України. Внаслідок допущеного порушення завдано матеріальної шкоди (збитків) Залізниці на суму 14 987 074,20 грн.
- п. 2. в порушення вимог п. 1 ст. 193, п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, ст. 629 Цивільного кодексу України та умов п. 6.2 договору від 20.02.2014 №39/2014-ЦЮ, від 27.02.2014 №40/2014-ЦЮ та від 15.10.2014 №ПР/Т-141227-НЮ керівництво ДП «Придніпровська залізниця» не скористалося правом нарахувати та виставити до сплати ПрАТ «Львівський локомотивний завод» пеню та штраф за несвоєчасне надання послуг з ремонту тягового рухомого складу, тим самим Залізницею недоотримано фінансових ресурсів на загальну суму 5 311 749,47 грн. Внаслідок допущеного порушення завдано матеріальної шкоди (збитків) Залізниці на суму 5 311 749,47 грн.
- п. 3. в порушення вимог ст. 1, 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» від 01.07.93 №3356, ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 №108/95-ВР ДП «Придніпровська залізниця» перераховано коштів профспілковим організаціям (Дорпрофсожу, Профкому правління залізниці) на виплату премій, надбавок, інших виплат працівникам профспілкових організацій, які повинні фінансуватися з Профбюджету відповідного профоргану в сумі 739 175,64 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 739 175,64 грн.
- п. 4. ревізією встановлено завищення вартості землевпорядних робіт в сумі 603 923,45 грн., виконаних підрядною організацією ДП «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України», внаслідок включення до договорів та актів виконаних робіт завищених обсягів робіт, що підтверджено витягами з державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданими територіальними органами Державного геокадастру України, що є порушенням ст. 180, 189 Господарського кодексу України в частині обовязковості виконання істотних умов договорів погоджених сторонами, якою є ціна договору. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 603 923,45 грн.
- п. 5. ревізією встановлено завищення вартості наданих послуг ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот» на суму 432 098,39 грн. внаслідок не підтвердження в ході зустрічної звірки первинними документами фактичних витрат, чим порушено вимоги п. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, п. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України в частині обовязковості виконання умов договорів; п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996, в частині визнання витрат та достовірності змісту первинних документів. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 432 098,39 грн.
- п. 6. ревізією встановлено недоотримання орендної плати за майно, яке рахується на балансі ВСП «Запорізька колійна машинна станція», Залізницею на суму 58 048,96 грн. та державним бюджетом на суму 81 268,54 грн. в порушення п. 29 Додатку до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 зі змінами в частині застосування заниженої орендної ставки за договором із ТОВ «Дузенко і КО ЛТД». Внаслідок допущеного порушення завдано матеріальної шкоди (збитків) Залізниці на суму 58 048,96 грн. та державному бюджету на суму 81 268,54 грн.
- п. 7. в порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996 (зі змінами), п. 6, 7, 12 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 (зі змінами) понаднормово списано по обліку ВСП «Пансіонат «Прибій» продуктів харчування на суму 29 123,74 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 29 123,74 грн.
- п. 9. в порушення вимог п. 1 ст. 797 Цивільного кодексу України ДП «Придніпровська залізниця» проведено покриття за власний рахунок витрат орендаря по сплаті податку на землю на загальну суму 13 654,54 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 13 654,54 грн.
- п. 11. в порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996 зі змінами, п. 6, 7, 13 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 зі змінами, Додатку №1 Колективного договору зайво нараховано та виплачено доплату за керівництво бригадою працівникам ВСП «Пансіонат «Прибій» на суму 3 789,24 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 3 789,24 грн.
- п. 12. в порушення вимог ст. ст. 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ на зайво нараховані та виплачені суми заробітної плати зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску в сумі 2 300,78 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 2 300,78 грн.
- п. 13. в порушення ст. 94 Кодексу законів про працю України від 17.12.1971, ст. 1 Закону України від 24.03.1995 №108/85-ВР «Про оплату праці» внаслідок не підтвердження фактів відпрацювання робочого часу відповідно до графіків роботи по прийомоздавальникам вантажу та багажу Складу палива та мастил ВСП «Мелітопольське локомотивне депо» за невідпрацьований час зайво нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 1 721,32 грн. Внаслідок допущеного порушення Залізниці завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 1 721,32 грн.
- п. 16. в порушення ст. 94 Кодексу законів про працю України від 17.12.1971, ст. 1 Закону України від 24.03.1995 №108/85-ВР «Про оплату праці» за час перебування на робочому місці та виконання посадових обовязків відповідно до Журналів відпуску дизельного палива (дизмастил) та Товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) у час відпочинку згідно затверджених графіків роботи, прийомоздавальниками вантажу та багажу 3 розряду Складу палива та мастил Мелітополь ВСП «Мелітопольське локомотивне депо», недоотримано заробітної сплати в загальній сумі 1 695,84 грн.
- п. 17. ревізією встановлено недотримання працівниками ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» середнього заробітку під час проходження медичних оглядів на суму 799,03 грн., чим порушено ст. 17 Закону України від 14.10.1992 №2694-ХІІ «Про охорону праці», п. 3.1.4 Колективного договору на 2014 рік.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із такого.
Щодо п. 1 Вимоги в частині перерахування коштів стороннім юридичним особам, що не є структурними підрозділами ДП «Придніпровська залізниця» в сумі 14 987 074,20 грн.
Відповідно до ст. 44 Господарського Кодексу України одним з принципів підприємницької діяльності є вільне розпорядження прибутком, що залишається після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.
Як вбачається з наданих до суду матеріалів фінансові плани ДП «Придніпровська залізниця» були затверджені розпорядженнями Кабінету Міністрів України на 2014 рік від 18.06.2014 № 581-р; на 2015 рік від 19.08.2015 № 850-р та від 07.10.2015 р. № 1238-р.
Відповідно до фінансових планів ДП «Придніпровська залізниця» передбачено надання допомоги лікарням у рядку 016 «Інші операційні витрати» розділу І «Формування прибутку підприємства», а також громадським організаціям «Дитячий футбольний клуб Локомотив» і «Футбольний клуб ветеранів Локомотив», громадській організації ветеранів Управління МВС України на Придніпровській залізниці, учбовим закладам, медичним закладам у рядку 35 «Інші цілі» розділу ІІ «Розподіл чистого прибутку» Додатку 1 «Фінансовий план підприємства» до Порядку № 216. Відповідні рядки (1080 та 2060) передбачені у формах Додатку 1 Порядку № 205.
Статтею 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» визначено, що відомчі заклади охорони здоровя фінансуються за рахунок підприємств, які вони обслуговують. Допускається фінансова підтримка таких закладів за рахунок державного або місцевого бюджету. Відповідно до ст. 16 Закону України Про залізничний транспорт залізничники та члени їх сімей користуються в установленому порядку безплатним медичним обслуговуванням у відомчих установах охорони здоровя.
Пунктом 7.1.3 колективного договору ДП «Придніпровська залізниця», витяг з якого міститься в матеріалах справи, передбачено надання допомоги медичним закладам для надання постійної якісної медичної допомоги залізничникам. Допомога медичним закладам носить соціальний характер, оскільки спрямована на підвищення якості надання медичної допомоги залізничникам.
Також, суд звертає увагу, що колективним договором ДП «Придніпровська залізниця» на 2011-2015 роки (з внесеними змінами та доповненнями) п. 5.1.18 (п. 5.1.17) передбачено надання допомоги юнацькому футбольному клубу Локомотив та ветеранській футбольній команді «Локомотив».
Спільними постановами від 27.12.2013 № Н-32/163, П-20-3г, 11.03.2014 № Н-32/23, П-21-33г, 27.01.2015 № В.о.Н-32/18, П-27-11, № В.о.Н-32/19, П-27-10, які містяться в матеріалах справи, передбачено надання допомоги клубам за рахунок прибутку. Надання допомоги ОСОБА_2 ветеранів УМВС України на здійснюється згідно з пунктом 7.1.22 колективного договору Позивача на 2011-2015 роки (зі змінами). Також, суд приймає до уваги, що надання допомоги учбовим закладам здійснювалося на виконання пунктів 3.13 та 3.14 наказу від 21.10.2015 № 4-Ц/КомТ «Про введення в дію рішень засідання ОСОБА_2 Укрзалізниці від 30.09.2015».
Таким чином, надання вищенаведеної допомоги здійснювалося залізницею на підставі наказів Укрзалізниці, колективного договору залізниці та в межах затверджених фінансових планів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність п. 1 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104, адже відповідно до чинного законодавства контроль за виконанням фінансових планів покладено на уповноважений орган управління - Міністерство інфраструктури України, який здійснює контроль у порядку, встановленому наказом від 21.06.2005 р. №173 (у редакції наказу Мінекономіки України від 16.03.2009 р. № 216).
Також, суд відзначає, що п. 1 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 повязаний з питаннями виконання фінансового плану ДП «Придніпровська залізниця», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, вимога в цій частині є такою, що прийнята Східним офісом Держаудитслужби з перевищенням наданих законом повноважень, що тягне за собою її скасування.
При вирішенні питання правомірності п. 2 вимоги відповідача в частині не використання права нарахувати та виставити до сплати ПрАТ «Львівський локомотивний завод» пеню та штраф за несвоєчасне надання послуг з ремонту тягового рухомого складу в сумі 5311749,47 грн. суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Суд приймає приймає до уваги той факт, що відповідач, зазначаючи про надання ДП «Придніпровська залізниця» матеріальної шкоди (збитків) в оскаржуваній вимозі всупереч нормам Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не визначає механізму, за яким мають бути відшкодовані зазначені у п. 2 вимоги збитки.
Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що Східним офісом Держаудитслужби фактично взято на себе виконання функцій щодо вирішення питання, а отже вимога в цій частині є такою, що прийнята з перевищенням Східним офісом Держаудитслужби наданих законом повноважень, що тягне за собою її скасування.
Також, судом вивчено та проаналізовано надані до матеріалів справи трирічні договори на капітальний ремонт і модернізацію тягового рухомого складу та лінійного обладнання, які були укладені у лютому 2014 року між Укрзалізницею та ПрАТ «Львівський локомотивний завод» та додаткові угоди до вищезазначених договорів, які були укладені у березні, квітні 2015 року між Укрзалізницею та ПрАТ «Львівський локомотивний завод», порушення норм чинного законодавства при їх укладенні та виконанню сторонами не виявлено.
Суд відзначає, що реальні збитки ДП «Придніпровська залізниця» завдані не були, тому штрафні санкції до ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» ДП «Придніпровська залізниця» не застосовувались.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. 2 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Вирішуючи спір по суті, щодо п. 3 Вимоги Відповідача в частині перерахування коштів профспілковим організаціям (Дорпрофсожу, Профкому правління залізниці) в сумі 739175,64 грн. суд виходить з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 № 3357-ХІІ, умови колективних договорів і угод є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Також, відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Позивачем до матеріалів справи надано Галузеву угоду між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками, Колективний договір залізниці.
Аналіз вищевказаних документів свідчить про те, що згідно з п. 3.7.4 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками та п. 1.2 Колективного договору залізниці, на профспілкових працівників у повному обсязі поширюються соціальні гарантії, пільги та заохочення, нарівні з працівниками залізниці, п. 9.1.9 Колективного договору залізниці передбачено фінансування витрат, повязаних із наданням пільг та соціальних гарантій виборним та штатним працівникам профспілкових органів за рахунок коштів залізниці та відповідних структурних підрозділів, виборним та штатним працівникам профспілок органів виплачується надбавка за вислугу років, винагорода за підсумком роботи за рік, премії за виконання виробничих показників.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що пільги та соціальні гарантії працівникам профспілкових органів надано ДП «Придніпровська залізниця» з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже п. 3 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Досліджуючи правомірність п. 4 вимоги відповідача в частині завищення вартості землевпорядних робіт в сумі 603923,45 грн., виконаних підрядною організацією ДП «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України» підлягає скасуванню оскільки, до складу послуг, які надавались відповідно до Договорів, окрім кадастрової зйомки входила топографо-геодезична зйомка. По технології реалізації топографо-геодезична зйомка містить у собі проведення робіт відповідно до Наказу Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України «Про затвердження Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98)» від 09.04.1998 №56.
Як встановлено судом з матеріалів справи, визначення сум відхилення виконаних робіт від сум зазначених в кошторисі проведено тільки за кількістю координат (точки повороту) контуру та площ земельних ділянок.
Кількість точок повороту зазначена відповідачем не вірно, оскільки у межах одного договору, тільки по частині ділянок враховані точки повороту контурів ділянок, також в розрахунки були взяті лише точки повороту контуру земельної ділянки інформація про які відображається у витягах з Державного земельного кадастру та у «Проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок (технічній документації)» та не враховані точки повороту обмежень та обтяжень встановлених для земельних ділянок (охоронні зони ліній електропередач, газопроводів, водопроводів, каналізації тощо, що проходять по земельній ділянці), які відображені в графічних матеріалах технічної документації як «Перелік зон дії обмежень та обтяжень у використанні земельної ділянки».
Аналізуючи надані до матіалів справи договори суд відзначає, що з урахуванням фактично наданих послуг по жодному з них не нанесено матеріальної шкоди (збитків) позивачу, а умовами укладених договорів між ДП «Придніпровська залізниця» та ДП «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України» на розробку землевпорядної документації не передбачено перегляд договірної ціни.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. 4 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Досліджуючи правомірність п. 5 вимоги відповідача в частині завищення вартості наданих послуг ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот» на суму 432098,39 грн. суд враховує наступне.
Пунктом 2.2.1 Договору визначено, що у випадку наявності у ДП «Придніпровська залізниця» заперечень, вони оформлюються Актом узгодження, і протягом 3 календарних днів надаються ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот». ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот» протягом 3 робочих днів розглядає та підписує Акт узгодження, де визначається сума, котра підлягає нарахуванню із суми вартості наданих послуг. Загальна сума Договору № 1 становить 986 668,80 грн. з ПДВ. Вартість послуг визначена у Додатку № 1.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Суд приймає до уваги той факт, що проект Договору № 1 був погоджений керівником групи аудиторів Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 при проведені державного аудиту окремих господарських операцій на ДП «Придніпровська залізниця», який проводився на підприємстві на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 214 «Про окремі заходи щодо забезпечення фінансового контролю за діяльністю субєктів господарювання державного сектору економіки». Про це свідчить реєстр господарських операцій, які підлягають моніторингу від 09.10.2015 №603.
Погодження проекту Договору № 1 відповідальними особами Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області під час здійснення державного аудиту окремих господарських операцій на ДП «Придніпровська залізниця» свідчить про те, що не було встановлено фактів порушення законодавства при плануванні до здійснення господарської операції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частиною 1 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Отже, суд приходить до висновку, що з наведених законодавчих норм вбачається, що сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд. В окремих випадках, визначених законом, в договорах застосовуються ціни, що встановлені або регулюються уповноваженими на те органами, вищевказане кореспондується з положеннями норми в ч. 3 ст.189 ГК України, ч. 1, 2 ст. 190 ГК України, відповідно до яких суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни; вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни; вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін.
Основні принципи встановлення та застосування цін і тарифів визначені Законом України «Про ціни та ціноутворення» (в редакції, що діяла на момент укладення та виконання договорів). Зокрема, відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вільні ціни встановлюються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Державне регулювання цін і тарифів, згідно ст. 13 Закону України «Про ціни та ціноутворення», здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. При цьому перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, в силу ст. 4 Закону визначається Кабінетом Міністрів України. Вказаний орган виконавчої влади також визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також щодо контролю за цінами (тарифами). Виходячи з викладеного, діяльність ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот» здійснюється без державного регулювання цін на охоронні послуги.
Відповідач зазначаючи про те, що ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот» сплачувалась заробітна плата, менша ніж передбачена у калькуляції не врахував того факту, що у позивача відсутні повноваження здійснювати контроль за розміром виплаченої заробітної плати працівникам ТОВ «Охоронна фірма ГФ «Патріот». Окрім іншого, відповідачем не надано доказів на підтверджуння фактів, викладених в акті перевірки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що п. 5 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Досліджуючи правомірність п. 6 вимоги відповідача в частині недоотримання орендної плати за майно Позивачем на суму 58 048,96 грн. та державним бюджетом на суму 81 268,54 грн. в частині застосування заниженої орендної ставки за договором із ТОВ «Дузенко і КО ЛТД» та щодо п. 9 оскаржуваної вимоги в частині покриття за власний рахунок витрат орендаря по сплаті податку на землю на загальну суму 13 654,54 грн. суд зазначає таке.
Згідно матеріалів справи між ДП «Придніпровська залізниця» (орендодавець) з одного боку та ТОВ «Дузенко і Ко ЛТД» (орендар) з іншого 18.11.1994 р. був укладений договір оренди нерухомого майна, що розташовані у вагонному депо ОСОБА_4, строком дії 20 років - до 18.11.2014 р.. Між сторонами вищазаначеного договору 27.11.1997 р. було укладено додаткову угоду до Договору оренди державного майна від 18.11.1994 р..
Відповідно до Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування:
- прибудоване приміщення "Візкового відділення складального цеху" площею 810 кв.м, колісний цех площею 621,1 кв.м., які розташовані на виробничій площі державного підприємства ПМС 273 Придніпровської залізниці за адресою: м. Запоріжжя, вагонне депо ОСОБА_4 - Ліве.
Термін дії договору - 50 років: з 15 серпня 1997 до 15 серпня 2047 (п. п. 1.3, 8.1, 8.2).
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до п. 3.1. Договору оренди нерухомого майна від 18.11.1994 в редакції Додаткової угоди від 27.11.1997, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України № 786 від 04 жовтня 1995 року, і складає 9239,50 грн. на рік та 769,96 грн. на місяць, при умові, що індекс інфляції дорівнює 1 (одиниці) - серпень 1997 року. Отже, ставка орендної плати визначалась на рівні 5 % вартості приміщень згідно розрахунку - Додаток № 2 до Додаткової угоди від 27.11.1997.
При цьому судом проведено аналіз судових справ по спорам позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дузенко і КО ЛТД» (№20/5009/6690/11, №5009/2067/12, №5009/3085/12, №908/4431/14), яким встановлено, що суди, зокрема, Вищий господарський суд України (постанова від 24.12.2015 р. по справі №908/4431/14), не вбачають порушень в умовах договору оренди, укладеного між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та ТОВ «Дузенко і Ко ЛТД».
Основним документом, який регулює організаційні відносини, повязані з передачею в оренду майна є Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992, зі змінами.
У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розмір орендної плати може бути переглянутий у трьох випадках:
- за погодженням сторін;
- на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан обєкта оренди;
- в інших випадках, установлених законодавчими актами України.
У відповідності до ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», одностороння відмова від договору оренди не допускається. Також, відповідно до норм діючого законодавства, відшкодування витрат по сплаті земельного податку можливе тільки після укладання договору про компенсацію таких витрат.
Виходячи із суті договору оренди, передбачена ним плата вноситься саме за користуванням майном, яке передане в оренду (ст. 759 і 762 Цивільного кодексу України), без відшкодування податків та зборів.
Згідно п.1 ст.797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою. Тобто, суд приходить до висновку, що якщо в договорі оренди будівлі не виділено окремо плату за користування землею, можна стверджувати, що орендар за неї вже платить у складі загальної суми. Відтак орендар не зобовязаний компенсувати орендодавцю витрати на податки.
Відшкодування витрат по сплаті земельного податку можливе тільки після укладання договору про компенсацію таких витрат. ТОВ «Дузенко і Ко ЛТД» листом від 19.03.2016 року №18 відмовилось від підписання відповідного договору. Компенсація витрат по сплаті земельного податку може бути нарахована за згодою сторін, чи за рішенням суду і на цій підставі можуть бути внесені зміни до договору оренди. П. 1 ст. 796 Цивільного кодексу України передбачено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. п. 6, 9 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 підлягають скасуванню.
Досліджуючи правомірність п. 7 вимоги в частині понаднормового списання по обліку ВСП «Пансіонат «Прибій» продуктів харчування на суму 29 123,74 грн. суд відзначає, що, відповідно до матеріалів справи, списання продуктів харчування на приготування їжі проводилось згідно Збірника рецептур блюд та кулінарних виробів для підприємств громадського харчування видавництва Київ «Арий» 2008 (перевидання збірника 1980 року), та Збірника рецептур національних страв та кулінарних виробів, затвердженого наказом Міністерства зовнішніх економічних звязків та торгівлі України від 06.07.99 № 484, які являються нормативним документом, та можуть використовуватись підприємствами громадського харчування незалежно від форми власності. Перелік основних нормативних документів, в тому числі збірників рецептур блюд, якими можуть користуватися субєкти господарювання в сфері громадського харчування при виготовлені продукції власного виробництва, наведено в додатку 1 до Методичних рекомендацій по впровадженню національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в сфері громадського харчування та побутових послуг, гармонізованих з міжнародними стандартами, затверджених наказом Мінекономіки України від 17.06.2003 № 157.
Однак, відповідно до п. 2 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №46 Державна аудиторська служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_2 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Згідно з пп. 16 п. 6 Положення про Державну аудиторську службу України, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.
Аналіз норм чинного законодавства дає можливість дійти висновку, що орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями по здійсненню контролю за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень. При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної установи у відповідність до вимог законодавства у майбутньому і є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, - про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року.
Однак, вимоги відповідача щодо усунення виявлених порушень законодавства в установленому порядку носять загальний неконкретизований характер, при цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували позицію, викладену в акті та спростовували б докази, надані позивачем до матеріалів справи, а відтак, є такими, що підлягають скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що п. 7 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Вирішуючи спір по суті щодо п. 11 вимоги відповідача в частині зайвого нарахування та виплати доплати за керівництво бригадою працівникам ВСП «Пансіонат «Прибій» на суму 3789,24 грн. суд виходить з такого.
З позовної заяви ДП «Придніпровська залізниця» вбачається, що відповідні підтверджуючи матеріали не були вчасно надані відповідачу для перевірки, що стало причиною включення даного порушення до вимоги, однак до суду відповідні матеріали були надані.
Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про професійно-технічну освіту» підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та підпорядкування зобов'язані надавати учням, слухачам професійно-технічних навчальних закладів робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики.
Згідно п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики» від 7 червня 1999 р. №992 робота керівників виробничого навчання та виробничої практики, призначених з числа кваліфікованих робітників, оплачується підприємством за рахунок коштів, передбачених на підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації кадрів, додатково на термін виробничого навчання та виробничої практики щомісяця у розмірах: 5 відсотків суми основної заробітної плати, яку вони отримують за основним місцем роботи, за наявності 1-2 учнів, слухачів, 10 відсотків - 3-4, 20 відсотків- 5-7, 30 відсотків - 8-10 учнів, слухачів».
Згідно матеріаліа справи судом встановлено, що у 2015 році в пансіонаті «Прибій» проходили практику учні Полтавського ВПУ ім. Чепіги в кількості 28 чоловік. Згідно наказу ВСП «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» № 527 від 02.06.2015р «Про проходження практики учнями «Полтавського ВПУ ім. Чепіги в пансіонаті «Прибій» м. Генічеськ», було призначено курівниками практики директора пансіонату ОСОБА_6, заступника директора пансіонату ОСОБА_7, завідуючу їдальні ОСОБА_8 та кухаря ОСОБА_9 Оплату праці керівникам практики, було призначено щомісячно в розмірі 10% від посадового окладу за відпрацьований час кожному (п. 3.2 Наказу Дирекції).
Виплати проводились згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 1999 № 992 «Про затвердження Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики» та наказу Генерального директора Укрзалізниці № 94-Ц від 28.02.2002 «Про затвердження Положення про проведення практики студентів вищих навчальних закладів залізничного транспорту I-IV рівня акредитації».
Таким чином, суд приходить до висновку, що п. 11 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Також суд відзначає, що п. 13 вимоги в частині зайвого нарахування та виплати заробітної плати в сумі 1721,32 грн., п. 16 вимоги в частині недоотримання заробітної плати в загальній сумі 1695,84 грн., п. 17 Вимоги в частині недоотримання середнього заробітку під час проходження медичних оглядів на суму 799,03 грн. підлягають скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до наказу Міністерства транспорту та звязку України «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» від 20.05.2008 № 578 не передбачено ведення форми журналу, як Журнал відпуску дизельного палива (дизмастил).
Перевіркою матеріалів справи судом встановлено, що у табелі обліку використання робочого часу (типова форма №П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Використання інших документів при обліку робочого часу працівників, в тому числі Журналів відпуску дизельного палива (дизмастил) та Товарної книги кількісного руху нафтопродуктів чинним законодавством не передбачено.
Вирішуючи спір в цій частині суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівняні до неї, якщо їх виплата проведена юридичної особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Надані до матеріалів справи табелі обліку робочого часу складу палива та мастил ВСП «Мелітопольське локомотивне депо» за грудень 2014, січень 2015, березень 2015, травень 2015, липень 2015, вересень 2015, жовтень 2015, листопад 2015 відповідають затвердженим керівництвом депо графікам роботи працівників у відповідну зміну та нормам чинного законодавства.
Працівникам складу палива та мастил ВСП «Мелітопольське локомотивне депо» у грудні 2014, січні 2015, березні 2015, травні 2015, липні 2015, вересні 2015, жовтні 2015, листопаді 2015 проведена оплата часу праці в повному обсязі за фактично відпрацьований ними час, претензії по оплаті праці правцівниками Позивача не заявлялися.
Згідно з вимогами п. п. 5.15, 3.2.23 Галузевої угоди, п. 3.1.14 Колективного договору (редакція 2015 року) Позивача, які були надані до матеріалів справи, проходження обов`язкових медичних оглядів здійснюється у робочі дні, визначені графіком роботи на обліковий період, як виняток - у свій вихідний день. У такому випадку працівнику в обліковому періоді обовязково надаються інші дні відпочинку або оплачується за середнім заробітком окремим табелем.
Вивчаючи надані матеріали, судом встановлено, що позивачем були створені умови для вчасного проходження медичного огляду, а отже забезпечено дотримання вимог ст.17 Закону України «Про охорону праці».
Так, зазначені в акті працівники заздалегідь були попереджені про граничний термін проходження медичного огляду та їм були надані відповідні направлення. Оплата за середнім заробітком здійснена за дні відпустки, місце роботи за працівником збережено. Продовження відпустки на час проходження медогляду також не передбачене чинним законодавством. Таким чином, судом встановлено, що працівники отримали всі належні їм виплати.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. п. 13, 16, 17 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягають скасуванню.
Вирішуючи спір по суті щодо п. 12 вимоги відповідача в частині зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в сумі 2300,78 грн. суд враховує наступне.
Правовідносини з даного питання регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до якого визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем на суму нарахованої та виплаченої кожному працівникові заробітної плати були нараховані та перераховані суми єдиного соціального внеску.
Позивачем визнано та усунено порушення, викладене в п. 14 оскаржуваної вимоги, щодо зайвого нарахування надбавки за вислугу років працівникам дистанції колії Запоріжжя-1 на суму 685,47 грн та 257,80 єдиного соціального внеску (п. 12 Вимоги) - шляхом утримання із заробітної плати винної особи на підставі особистої заяви. Отже, сума зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в сумі 2300,78 грн. є меншою та становить 2042,98 грн.
Таким чином, враховуючи, що п. 16, 17 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 виконані, суд приходить до висновку, що п. 12 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 підлягає скасуванню.
Окрім досліджених судом доказів, наданих до матеріалів справи ДП «Придніпровська залізниця», суд зауважує на тому, що відповідач, зазначаючи в оскаржуваних пунктах вимоги від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 про завдання позивачу матеріальної шкоди (збитків), всупереч нормам Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» викладає вимоги щодо усунення виявлених порушень загально та неконкретизовано, не визначає механізму, за яким має бути забезпечено підприємством виконання виставлених вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, що свідчить про формальність підходу відповідача до предявлення вимог.
З урахуванням викладених вище обставин, оскаржувані пункти вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 р. № 04-05-05-15/2104 не можуть вважатися таким, що відповідають встановленим ст. 19 Конституції України, ст. 2 КАС України Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та критеріям законності і обґрунтованості, оскільки не містять вказівок до виконання, які б сприяли покращенню роботи підприємства, а виставлені формально, у вигляді загальних формулювань встановлених порушень норм законодавства, з вимог неможливо визначити які конкретні дії повинен вчинити Позивач, що є недопустимим, з врахуванням обов'язку виконання вимог підконтрольною організацією, якій спрямовані вказані вимоги та можливості в подальшому звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а відтак такі, з урахуванням досліджених матеріалів справи підлягають скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати слід розподілити відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Державного підприємства «Придніпровська зілізниця» до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними та скасування п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 16, 17 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 № 04-05-05-15/2104 - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 16, 17 вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 14.12.2016 року № 04-05-05-15/2104.
Стягнути зі Східного офісу Держаудитслужби (ідентифікаційний код 40477689) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (ідентифікаційний код 01073828) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістьсот гривень).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1