Справа № 823/699/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року справа № 823/699/17

14 год. 20 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до обласної медико-соціальної експертизи Черкаського обласного центру МСЕ Черкаської обласної ради про скасування рішення, визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 з Київського апеляційного адміністративного суду до Черкаського окружного адміністративного суду після скасування ухвали від 10.05.2017 про залишення позовної заяви без руху надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до обласної медико-соціальної експертизи Черкаського обласного центру МСЕ Черкаської обласної ради (далі - відповідач) з адміністративним позовом, в якому просить:

скасувати рішення та індивідуальну програму реабілітації (далі - ІПР) відповідача від 30.01.2017;

зобов'язати відповідача прийняти нову ІПР, таку як ІПР від 26.12.2016 з усіма реабілітуючи ми засобами по зору та встановити причинний зв'язок по зору з інвалідністю 1 групи війни;

визнати дії відповідача незаконними;

відшкодувати моральну шкоду в сумі 28000 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства прийняв ІПР від 30.01.2017, що не забезпечує позивача усіма реабілітуючими засобами, що призвело до моральних страждань. Позивач наголошував, що відповідач не зважаючи на його скарги не встановив причинний зв'язок захворювання органів зору з інвалідністю, отриманою у зв'язку з пораненням на війні. У зв'язку з цим просив задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що жодними документами не підтверджено причинного зв'язку захворювання органів зору позивача з отриманими травмами в період другої світової війни. Крім того, згідно з листом Центральної МСЕК МОЗ України від 30.06.2017 законних підстав для визнання позивача інвалідом ВВВ 1 групи по зору не знайдено. Відповідач також наголошував, що позивачу на його заяви з приводу встановлення інвалідності по зору надані ґрунтовні відповіді, що підтверджується їх копіями в матеріалах справи. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У зв'язку з прибуттям не всіх осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку вирішити спір у порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). З огляду на ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 08.12.2014 ОСОБА_1 міжрайонною МСЕК №2 на підставі довідки військового госпіталю від 09.10.1943 встановлена безтерміново І А група інвалідності, що пов'язана з пораненням на фронті вітчизняної війни, та складена ІПР від 08.12.2014 №836. 21.01.2015 міжрайонною МСЕК №2 прийнято рішення про корекцію ІПР від 08.12.2014 №836 та складено ІПР від 21.01.2015 №211.

На підставі акту огляду МСЕК від 26.12.2016 №157 Спеціальною радіологічною МСЕК позивачу складена ІПР від 26.12.2016 №150.

На підставі заяви позивача від 08.01.2017 щодо його незгоди з ІПР від 26.12.2016 №150 Черкаською обласною МСЕ Черкаської обласної ради №1 на підставі акту огляду від 30.01.2017 позивачу складено по корекції нову ІПР від 30.01.2017 №527.

Не погоджуючись із цією ІПР позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував, що Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено, що медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров'я, інвалідів (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров'я та дітей-інвалідів проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв'язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров'я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана інвалідом однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір інваліда. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; види трудової діяльності, рекомендовані інваліду за станом здоров'я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою інваліда (крім випадків, коли інваліда визнано недієздатним); причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров'я, групу інвалідності, причину, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним.

Медико-соціальні експертні комісії: встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів; забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров'я, інвалідів; вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано інвалідами.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленою наявністю анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви інваліда або його законного представника у разі настання змін у стані здоров'я і працездатності інваліда або за рішенням суду.

За змістом розділу І Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 561 від 05 вересня 2011 року, передбачено, що відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Фахівці медико-соціальних експертних комісій зобов'язані ознайомити особу (законного представника) з порядком, умовами та критеріями встановлення інвалідності, а також надавати роз'яснення з інших питань, що пов'язані з встановленням групи інвалідності, на вимогу особи (законного представника) або у разі її незгоди з рішенням МСЕК.

Огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року (далі - Положення №1317).

Відповідно до п.12 розділу «Порядок та умови встановлення інвалідності» причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Суд врахував, що відповідно до викладених норм законодавства позивачу на підставі довідки військового госпіталю від 09.10.1943 встановлена з 08.12.2014 безтерміново І А група інвалідності, що пов'язана з пораненням на фронті вітчизняної війни.

Разом з тим, твердження позивача, що його захворювання органів зору: «Астрофія зорових нервів, ускладнена катаракта обох очей» пов'язане з пораненням, отриманим на фронті вітчизняної війни не підтверджено жодними доказами.

При цьому при перевірці медично-експертної справи позивача відповідачем встановлено, що супутнє захворювання ОСОБА_1 «Астрофія зорових нервів, ускладнена катаракта обох очей» не пов'язане з отриманням поранення в період війни, а набуте віковими змінами загального стану здоров'я.

Суд також звернув увагу, що 22.05.2017 супровідним листом №462/0109/1 медично-експертна справа позивача направлена до ДЗ «Центральної МСЕК МОЗ України» для вирішення питання встановлення додаткової причини захворювання органів зору з пораненням в період вітчизняної війни.

За наслідками розгляду медично-експертної справи позивача ДЗ «Центральної МСЕК МОЗ України» у листі від 30.06.2017 №354-1/06 зазначила, що законних підстав для зміни причини інвалідності не знайдено, оскільки офіційні військово-медичні документи про захворювання органів зору на фронті під час війни відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави для встановлення причинного зв'язку захворювання органів зору позивача з отриманим на фронті пораненням, а тому позовна вимога встановити такий причинний зв'язок є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог скасувати ІПР від 30.01.2017 та прийняти нову, така як ІПР від 26.12.2016, суд врахував, що відповідно до п.2 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №757, індивідуальна програма реабілітації інваліда (далі - індивідуальна програма) - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда.

На підставі підп. 2 п.11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні МСЕК складають та корегують індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання.

Згідно з п.21 Положення №1317 у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров'я комісія розробляє на підставі плану медичної та професійної реабілітації, що обов'язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів з конкретизацією трудових рекомендацій, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації інваліда та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням.

Суд встановив, що згідно з інформацією Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА, викладеній у листі від 15.05.2017 №17-01/1791 позивач відповідно до ІПР забезпечений наступними засобами реабілітації: ортопедичне взуття - 2 пари; матрац протипролижневий; ліжко; сидіння-надставка гігієнічна; сидіння для ванни; стіл при ліжковий; крісло колісне; ортез на попереково-крижовий відділ хребта

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач забезпечений усіма реабілітуючи ми засобами згідно з переліком, що надаються інвалідам з ураженням опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи (Додаток 1 до Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року №1686), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ІПР від 30.01.2017 є правомірною, а дії відповідача щодо її складання - законними.

Крім того, згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд також звертає увагу на положення постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначений законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з викладеного, у суду відсутні повноваження щодо зобов'язання відповідача прийняти ІПР з реабілітуючими засобами без відповідного плану медичної та професійної реабілітації, а отже відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 28000 грн, суд зазначає, що при з'ясуванні фактів, з якими Закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.1167 та ст.1187 Цивільного кодексу України, що визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода - втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пп. 2 ч. 3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов'язаних з неправомірними діями відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 01.09.2017