Справа № 1522/13491/12
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2012-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження номер 2а/1522/1301/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2012 року Приморський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали адміністративної справи за позовом Гаджиєва Музафара Мамедсафар огли до виконавчого комітету Одеської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобовязання виконавчого комітету Одеської міської ради вчинити дії по оформленню свідоцтва про право власності на кафе-бар площею 120 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на те, що він звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради з заявою про видачу свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення кафе-бару, площею 120 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31, однак, до сьогоднішнього часу жодних дій, щодо видачі свідоцтва відповідачем не вчинено.

Відсутність свідоцтва на право власності на кафе-бар площею 120 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31, порушує права позивача, оскільки не дає йому можливості використовувати приміщення та укладати стосовно нього цивільно-правові угоди, тому позивач змушений звернутися до суду.

Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 22.06.2011 року між ОСОБА_1 та позивачем - Гаджиєвим Музафаром Мамедсафар огли - було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передав (продав), а покупець прийняв у власність (купив) торговий металевий павільйон, площею 53,65 кв.м. (К-126), що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Після укладання договору купівлі-продажу та державної реєстрації права власності на нерухоме майно позивач провів реконструкцію вищевказаного майна.

На даний час реконструйоване вказане нерухоме майно суттєво змінило свої будівельно-технічні властивості й цільове призначення, та планується використовувати під розміщення кафе-бару.

09.12.2011 року позивачем було отримано декларацію про готовність обєкта до експлуатації, а також виготовлено технічний паспорт.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»від 01.07.2004 р. № 1952-IV.

Відповідно до ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обмежень»підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: державний акт про право власності на земельну ділянку; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; договір про приватизацію майна державних підприємств; договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку; нотаріально посвідчений договір про поділ, перерозподіл, об'єднання нерухомого майна; свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва; акти прийому нерухомого майна до експлуатації; договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Ч. 4 ст. 18 Закону визначено, що для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

У відповідності до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. № 6/5) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за № 157/6445 реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Згідно ст. 24 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»та ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем проведено усі необхідні дії та подано заяву до Юридичного департаменту Одеської міської ради про видачу свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення кафе-бару, площею 120 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31, проте, жодних дій, щодо видачі свідоцтва відповідачем не вчинено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий комітет Одеської міської ради неправомірно утримується від розгляду заяви відповідача, чим порушує його права.

Виходячи з вищенаведеного, суд задовольняє позовні вимоги Гаджиєва Музафара Мамедсафар огли.

Керуючись ст.ст. 19, 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 7-9, 11, 71, 158, 160, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Зобов'язати виконавчий комітет Одеської міської ради вчинити дії по оформленню свідоцтва про право власності на кафе-бар площею 120 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 31.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя 26.06.2012