Справа № 295/3632/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенцова Л.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"04" вересня 2017 р. Справа № 295/3632/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

позивача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "29" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії з 08.02.2017 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію з 08.02.2017 року, з врахуванням періоду роботи з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в лютому 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надав всі необхідні документи, що підтверджують стаж роботи. Проте, листом від 17.02.2017 року № 2466/03 відповідач повідомив його, що при призначені пенсії не було зараховано період роботи в РСУ №2 з 24.12.1979 р. по 14.10.1996 р., у зв'язку з тим, що у трудовій книжці запис про звільнення завірено печаткою УРСР.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 29.05.2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" з урахуванням стажу роботи з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року.

Зобов'язано Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирської області призначити і виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" з 08 лютого 2017 року, зарахувавши період роботи з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року.

Стягнуто з державного бюджету на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідач листом від 17.02.2017 року № 2466/03 повідомив позивача, що при призначені пенсії не враховано період роботи в РСУ № 2 з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року у зв'язку з тим, що в трудовій книжці запис про звільнення завірено печаткою УРСР, а тому йому необхідно в термін до 07.05.2017 року надати уточнюючу довідку про цей період роботи.

Вважаючи рішення відповідача незаконним та таким, що порушує його права, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновків, що рішення відповідача щодо не врахування при призначені позивачу пенсії до його трудового стажу періоду роботи в РСУ № 2 з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року, у зв'язку з тим, що в трудовій книжці запис про звільнення завірено печаткою УРСР є протиправним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок ведення трудових книжок визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (чинної на час звільнення позивач з роботи у 1996р.), якою визначено, що записи про звільнення завіряються печаткою.

Згідно матеріалі справи у трудовій книжці ОСОБА_3 містяться записи №№ 9-15, які вчиненні РСУ-2 Облремстройтреста про період роботи з 24.12.1979 року по 14.10.1996 року , завірені печаткою з реквізитами УРСР (а.с.10).

Тобто, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, які оформлені згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зокрема запис про звільнення позивача від 14.10.1996 року завірено печаткою, тому ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача .

Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Аналогічну правову позицію виклав Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 10 лютого 2017 року у справі 275/415/16-а .

Окрім того, ні постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 року "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII, ні Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18.10.1993 року № 643, не містять жодних положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни.

Разом з тим, згідно п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 12.08.1993 р. № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оскільки позивач надав відповідачу трудову книжку, в якій наявні всі необхідні записи, то у відповідача були відсутні підстави вимагати у позивача надання уточнюючої довідки лише у зв'язку з тим , що записи в трудовій книжці №№5-15, завірені печаткою УРСР.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що порушене право позивача підлягає захисту.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення слід змінити в частині стягнення судових витрат на користь позивача, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в порушення приписів ст. 94 КАС України.

Відповідно до частина 1 статті 94 КАС України судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 207 цього Кодексу у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Відповідно до роз'яснення Вищого адміністративного суду України в листі від 21 листопада 2011 року № 2135/11/13-11, відповідно до підпункту 3 пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

В решті рішення суду є законним, обгрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "29" травня 2017 р. змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини у наступній редакції "Стягнути на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області"

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10003

3- відповідачу/відповідачам: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,