Справа № 814/2923/16
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р. Справа № 814/2923/16

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

при секретарі - Татарин Б.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення -рішення № від 23 грудня 2016 року частково в сумі 34 822, 50 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог, в зв'язку з тим, що воно в цій частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в акті фактичної перевірки щодо дотримання порядку здійснення платниками платків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів від 08 грудня 2016 року зазначено, що проведено перевірку суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 та виявлено порушення п.11, п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме порушено режим використання попереднього програмування товарних запасів по найменуванню, ціні та кількісті, за яке п.6 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена відповідальність в сумі 85 грн. (5х17). Також, встановлено порушення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, здійснення продажу товарів, які не відображені в такому обліку, а саме перевіркою встановлено надлишок товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання в сумі 17411,25 грн., за яке застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року за порушення п.11, п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 34907,50 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування вести облік товарних запасів або на складах, або за місцем їх реалізації, тому відсутність книги обліку доходів та витрат за місцем реалізації товарів не може свідчить про неведення позивачем взагалі обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у суб'єкта господарювання може бути декілька торгових об'єктів, на яких ведеться одна книга обліку доходів та витрат, і яка об'єктивно не можу перебувати в різних торгових об'єктах. Крім того, позивач надав суду документи, які підтверджують ведення ним обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства, тому позов в цій частині належить задовольнити. Разом з цим, суд першої інстанції в частині виявленого порушення передбаченого п.11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за яке застосована санкція в сумі 85 грн., дійшов до висновку, що позивач не надав суду будь-яких доказів на спростування порушень виявлених при перевірці відповідачем та по суті погодився з цим порушенням, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, актом перевірки зафіксовано, зокрема, порушення ФОП ОСОБА_2 обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, здійснення продажу товарів, які не відображені в такому обліку, а саме перевіркою встановлено надлишок товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання в сумі 17411,25 грн., за яке застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації у відповідності до п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Отже, з наведеної норми слідує, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Разом з тим, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів господарювання на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у встановленому законом порядку фізичною особою-підприємцем, а тому на нього поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності.

Відповідно до п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно пунктів 1, 2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481, відповідно до п.177.10 ст. 177 та п.178.6 ст. 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

Разом з тим, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Згідно акту фактичної перевірки від 08 грудня 2016 року №0260/14/29/14/НОМЕР_1 та відомостей про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) (додаток до акту перевірки), контролюючим органом констатовано відсутність документів на отримання товару на суму 17 411, 25 грн.

Відповідно до п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.44.6 п.44 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податкові звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Під час апеляційного розгляду справи, позивачем було надано заперечення ФОП ОСОБА_2 на акт фактичної перевірки від 08 грудня 2016 року №0260/14/29/14/НОМЕР_1 (зареєстровано податковим органом 16 грудня 2016 року), відповідно до якого позивачем були додані копія книги обліку доходів і витрат, яка зареєстрована 28 жовтня 2013 року за №6589/2, копії видаткових накладних на товар, який був визначений в додатку до акту перевірки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та приймає до уваги надані позивачем до матеріалів справи книгу обліку доходів і витрат, видаткові накладні та товаро-транспортні накладні, оскільки вказані документи були надані платником податку до прийняття податкового повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року, але податковим органом безпідставно не були враховані.

Відтак, твердження апелянта щодо не надання до перевірки позивачем Книги обліку доходів і витрат та документів, що підтверджують облік товару є необгрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 серпня 2017 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук'янчук