Справа № 826/11197/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2017 року письмове провадження № 826/11197/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації

до Державної регуляторної служби України,

третя особа: Приватне підприємство «Берд- Телеком»

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної регуляторної служби України від 02.07.2016 № 76 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при винесенні оскаржуваного розпорядження відповідачем незаконно проігноровано норми спеціального Закону України «Про телекомунікації», який визначає особливості ліцензування у сфері телекомунікацій.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 48 Закону України «Про телекомунікації» строк дії ліцензії встановлює НКРЗІ у ліцензії, але не може бути меншим ніж п'ять років. Також Законом передбачено справляння плати за переоформлення ліцензії.

Позивач вказує, що зобов'язання НКРЗІ безоплатно переоформити ліцензію на необмежений строк ПП «Берд - Телеком», ставить його у пріоритетне становище щодо інших суб'єктів ринку телекомунікацій, які отримують в установленому Законом України «Про телекомунікації» порядку нові ліцензії на право здійснення діяльності сфері телекомунікацій та відповідні кошти до держбюджету. На думку позивача, такий підхід ДРС України спричиняє дезорієнтацію суб'єктів господарювання щодо ліцензування у сфері телекомунікацій. Незаконне ігнорування норм Закону України «Про телекомунікації» має наслідком недоотримання коштів державним бюджетом.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників сторін та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 24 листопада 2010 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації було видано ТОВ «Берд - Телеком» ліцензію серії АГ №506518 на господарську діяльність, пов'язану із наданням послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку з ємністю мережі до 10 000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку на території м. Житомир та Житомирської області.

10.03.2016 року ТОВ «Берд - Телеком» звернулося до органу ліцензування - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації із заявою на переоформлення ліцензії на наданням послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку з ємністю мережі до 10 000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку на території м. Житомир та Житомирської області

За наслідками розгляду заяви позивач прийняв рішення від 22.03.2016 року про відмову в переоформленні ліцензії серії АГ № 506518, виданої ПП «Бред Телеком».

На засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС 30.06.2016 було розглянуто скаргу (апеляцію) ПП «Берд-Телеком» від 06.04.2016 б/н щодо відмови НКРЗІ у переоформленні ліцензії серії АГ № 506518 строком дії з 14.02.2010 по 13.12.2015 на надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку з ємністю мережі до 10 000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку на території міста Житомир та Житомирської області, на безстрокову.

Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування при ДРС (згідно із витягом з протоколу засідання Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 30.06.2016 № 07-16, рішення № 22.1.) встановила порушення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222 «Про ліцензування видів господарської діяльності» при прийнятті рішення від 22.03.2016 № 140, згідно якої ліцензії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк та вирішила зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву 1ІП «Берд - Телеком» від 03.03.2016 з урахуванням вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Розпорядженням Державної регуляторної служби України від 02.07.2016 року № 76 «про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування» зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності", розглянувши заяву ПП "Берд - Телеком" від 03.03.2016 року з урахуванням вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Не погодившись із винесеним розпорядженням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи наданим додаткових поясненням та запереченням сторін, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 № 724 (далі - Положення), ДРС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба (далі - ДРС) є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2 Положення визначено, що ДРС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Доцільно акцентувати, що ДРС в своїй діяльності керується, серед іншого, Законами України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-УІІІ.

Одночасно, відповідно до пункту 3 Положення, на ДРС покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 29 пункту 4 Положення ДРС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

В той же час, пунктом 10 Положення встановлено, що ДРС у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України та прийнятих відповідно до Конституції та законів України актів Кабінету Міністрів України видає накази організаційно-розпорядчого характеру, розпорядження про усунення порушень у сфері ліцензування, а з питань реалізації державної регуляторної політики - рішення за підписом Голови ДРС.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-УІІІ (далі - Закон № 222), який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування (яким, як зазначалося вище є ДРС), видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задовольнення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями (частина 2 статті 4 Закону № 222).

Суд звертає увагу на те, що ДРС відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 222 лише видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування і жодним чином не впливає на рішення Експертно- апеляційної ради з питань ліцензування.

Судом встановлено під час розгляду справи, що Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування при ДРС за результатом розгляду скарги ПП «Берд - Телеком» від 06.04.2016, б/н прийнято у відповідності до Закону № 222 рішення № 22.1. (витяг з протоколу № 07-16), яке на сьогоднішній день є чинним, а отже скарга є розглянутою у відповідності до Закону № 222.

02.07.2016 ДРС, як спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, що зазначено вище, видало розпорядження № 76 «Про усунення порушень у сфері ліцензування» відповідно до статей 4, 5 Закону № 222 і Положення та рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 06.04.2016 № рішення № 22.1. (витяг з протоколу № 07-16),.

Таким чином, Розпорядження № 76 було видано ДРС на підставі, в межах та у спосіб, визначених частиною першою статті 4 та частинною одинадцятою статті 5 Закону № 222. Підставою для видання Розпорядження № 76 стало рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 30.06.2016 № 22.1 (витяг з протоколу № 07-16), яке на сьогоднішній день є чинним.

Частиною 6 статті 21 Закону № 222 встановлено, що ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти.

Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону: види господарської діяльності яких звужені, підлягають переоформленню, що здійснюється органом ліцензування у триденний строк безкоштовно; ті, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Слід зазначити, що статтею 7 Закону № 222 встановлено перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Так, відповідно до статті 7 Закону № 222 ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, серед іншого, діяльність у сфері телекомунікацій з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про телекомунікації", надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації (крім послуг електронного цифрового підпису) та технічного захисту інформації, за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 222 орган ліцензування видає ліцензії на право здійснення видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону.

Органом ліцензування такого виду господарської діяльності, як діяльність у сфері телекомунікацій, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 222 цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Дія Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення видів господарської діяльності, які зазначені в частині другій статті 2 Закону № 222.

Серед видів господарської діяльності, що зазначені в частині другій статті 2 Закону № 222, на які не поширюється порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій визначений Законом, відсутній такий вид господарської діяльності, як діяльність у сфері телекомунікацій.

З огляду на викладене, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, як орган ліцензування, з дати набрання чинності Закону № 222, а саме, з 28.06.2015 повинна видавати, переоформляти та анулювати ліцензії на право здійснення такого виду господарської діяльності, як діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до Закону № 222 з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про телекомунікації».

В той же час, норма частини 6 статті 21 Закону № 222 є імперативною, оскільки, встановлює, що ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону (всі без виключень), які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, як орган ліцензування, з дати набрання чинності Закону № 222, а саме, з 28.06.2015 повинна за заявою ліцензіатів переоформити ліцензії, що на день набрання чинності цим Законом є чинними.

Слід також звернути увагу на те, що ПП «Берд-Телеком» на момент набрання чинності Закону № 222, мало чинну ліцензію з обмеженим терміном дії, а саме - ліцензію серії АГ № 506518 від 14.10.2010 господарську діяльність, пов'язану із наданням послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку з ємністю мережі до 10 000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку на території м. Житомир та Житомирської області.

Таким чином, з 28.06.2015 у відповідності до частини 6 статті 21 Закону № 222 зазначена ліцензія ПП «Берд-Телеком» стала безстроковою автоматично.

Оскільки, норма частини 6 статті 21 Закону № 222 є імперативною, а тому виключає дискрецію органу ліцензування та має наслідком єдиний варіант застосування у випадку подачі заяви суб'єктом ліцензування відносно ліцензії, строк дії якої не закінчився станом на 28.06.2015.

Аналогічної правової позиції дотримується Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.12.2016 по справі № 826/3609/16.

В той же час, в Законі № 222 не встановлено строку протягом якого ліцензіат може звернутися із відповідною заявою до органу ліцензування для переоформлення ліцензії, що мала обмежений термін дії та на день набрання чинності Закону № 222 стала безстроковою.

Одночасно суд зазначає, що ДРС та Національна комісія що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності, при цьому, Позивач здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а ДРС, в свою чергу, здійснює виключні функції контролю (державний нагляд) за дотриманням Позивачем, як органом ліцензування, законодавства у сфері ліцензування.

Отже, ДРС не порушено права та охоронюваних законом інтересів Позивача у зв'язку з виданням Розпорядження № 76, оскільки, Розпорядження № 76 нічого не скасовує, а лише зобов'язує Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності", розглянувши заяву ПП "Берд - Телеком" від 03.03.2016 року з урахуванням вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 20.01.2015 по справі № К/800/50463/14, К/800/52405/14.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254, ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко