Справа № 809/803/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7943/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судового засідання Гнатик А.З.,

представників позивача Ватутіної О.Г., Сова О.Р., Ватутіна І.П.,

представника відповідача Пазинюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі № 809/803/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення № від 03.04.2017, вимоги про сплату боргу № Ю- та рішення № від 22.05.2017, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» звернулося p адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення № від 03.04.2017, вимоги про сплату боргу № Ю- та рішення № від 22.05.2017.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представників позивача, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» зареєстроване юридичною особою, що підтверджується копією витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.05.2017.

Крім того, позивач перебуває на податковому обліку у Долинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області як платник податків і єдиного внеску.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт за № 143/09-19-14-01/37042732 від 13.03.2017, яким встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» порушено: п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, далі по тексту - Закон № 2464-VI), в результаті чого не дотримано терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування протягом визначених строків в сумі 39 116,90 грн.; Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в результаті чого за лютий 2015 року занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 41 297,42 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено наступні рішення: вимогу про сплату боргу від 03.04.2017 № Ю-, згідно якої сума недоїмки зі сплати єдиного внеску складає 41297,42 грн.; рішення № від 03.04.2017 про застосування штрафних санкції по єдиному внеску в розмірі 7940,73 грн.; рішення № від 03.04.2017 про застосування штрафних санкції по єдиному внеску в розмірі 20648,71 грн.

Не погоджуючись з даними рішеннями, позивач оскаржив їх до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги, рішенням Державної фіскальної служби України № 3258/6/09-99-11-02-02-25 від 28.04.2017 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.04.2017 № залишено без змін, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2017 № Ю- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.04.2017 № скасовано. Зобов'язано Головне управління ДФС в Івано-Франківській області винести та направити нові вимогу та рішення, згідно вимог чинного законодавства.

У зв'язку із вищенаведеним, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу № Ю- від 22.05.2017, згідно якої сума недоїмки зі сплати єдиного внеску складає 41297,42 грн. та рішення № від 22.05.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску 20648,71 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що об'єктом правопорушення, визначеного відповідачем є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску. Однак, технічна неможливість відображення ставки єдиного соціального внеску із застосуванням понижуючого коефіцієнта, яка виникла не з вини позивача, у звітах з єдиного внеску з юридичних осіб, не є правопорушенням у розумінні Закону № 2464-VI та не залежала від позивача, оскільки визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» сума грошового зобов'язання перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно із підпунктами 1, 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць.

Разом з тим, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі по тексту - Закон № 77-VIII).

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 77-VIII (в редакції, яка була чинна на момент подачі позивачем звіту) встановлювалося, що з 1 січня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами ставки єдиного внеску, встановлені частиною п'ятою статті 8 та статтею 10 Закону № 2464-VI для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому та третьому пункту 1 частини першої статті 4 та статті 10, застосовуються з коефіцієнтом 0,4 (крім виключень, передбачених цією частиною), у випадку, якщо платником виконуються одночасно такі умови:

1) загальна база нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовими договорами, в 2,5 рази або більше перевищує загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік; або якщо загальна база нарахування єдиного внеску не перевищує в 2,5 рази, або більше загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік, то платник замість коефіцієнту 0,4 застосовує коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами (але в будь-якому випадку коефіцієнт не може бути менше 0,4);

2) середня заробітна плата по підприємству збільшилася мінімум на 30 відсотків у порівнянні з середньою заробітною платою за 2014 рік;

3) середній платіж на одну застраховану особу після застосування коефіцієнта складе не менше ніж 700 гривень;

4) середня заробітна плата по підприємству складе не менше трьох мінімальних заробітних плат.

Тобто, положеннями зазначеного Закону платникам єдиного внеску надано право на зменшення навантаження на фонд оплати праці, шляхом застосування роботодавцем коефіцієнта понижуючої ставки єдиного внеску.

В даному випадку, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, ТОВ «ТС-Партнер» з метою застосування понижуючого коефіцієнту було виконано всі умови, встановлені пунктом 3 розділу II Закону № 77-VIII, у зв'язку з чим в січні 2015 року підприємство отримало право на застосування понижуючого коефіцієнта 0,4.

Як зазначалось вище, при складанні Позивачем Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період січня 2015 року була допущена технічна помилка, а саме не було враховано понижуючого коефіцієнту у зв'язку з відсутністю на той момент законодавчо затвердженої форми звітності. При складанні Звіту за січень 2015 року сума єдиного внеску була автоматично розрахована за існуючими алгоритмами та перераховувалися без застосування понижуючого коефіцієнту.

В пункті 7.4 Звіту за січень 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС-Партнер» зазначено, що вищевказаний звіт заповнено без врахування понижуючого коефіцієнта.

При цьому, як зазначає позивач, при виправленні помилок у звітності з єдиного внеску, останній керувався розділом V Порядку «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Форма самої таблиці 1 додатка 4 не має уточнюючої чи скасовуючої або нової звітної форми, виправляються помилки у таблиці 1 додатка 4 в тому звітному періоді (місяці), у якому їх було виявлено.

Відтак, позивачем при поданні звітності за лютий 2015 року у таблиці 1 додатка 4 рядка 7 було зменшено суму єдиного внеску за січень 2015 року в сумі 41 297, 42 грн.

Колегія суддів зазначає, що станом на дату формування та подання звітності, версія програмного забезпечення за допомогою якого позивач здійснює оформлення та передачу звітності до контролюючого органу в електронній формі не була адаптована до нововведень, передбачених законодавством, та виключала можливість коригування звітів в електронній формі, що унеможливило відображення використаного Позивачем права на застосування понижуючого коефіцієнта за січень 2015 року у електронному порядку, хоча усі умови для його використання позивачем виконано.

Наведені обставини стосовно виконання позивачем умов для застосування понижуючого коефіцієнту, а також числові показники звітів та правильність обрахування їх позивачем, факт сплати позивачем сум єдиного внеску з урахуванням понижуючого коефіцієнту ДПІ в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, жодним чином не заперечувалися та не спростовані належними та допустимими доказами.

В контексті наведеного апеляційний суд зазначає, що об'єктом правопорушення, визначеного пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Об'єктивна сторона даного правопорушення сформульована як бездіяльність - несплата грошових зобов'язань у передбачених Законом розмірах.

Відповідальність за приписами пункту 2 частини одинадцятої статті 25 цього Закону настає, якщо платник податків не сплатить або несвоєчасно сплатить передбачені Законом суми. В цьому випадку сума штрафу становитиме 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем правомірно сплачено єдиний внесок за січень 2015 року із застосуванням понижуючого коефіцієнта.

Технічна помилка, допущена у звіті з єдиного внеску з юридичних осіб, не є правопорушенням у розумінні пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, оскільки визначена позивачем сума грошового зобов'язання перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, яка викладена в ухвалі цього суду від 15 грудня 2015 року по справі К/800/31766/55.

Щодо посилань Апелянта на порушення Позивачем терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по ЄСВ апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що фактично розмір нарахованого на фонд оплати праці за січень 2015 р. ЄСВ становив 39024,66 грн., то підприємство сплатило цю суму згідно встановлених строків, тобто 35000 грн. (платіжне доручення № 521 від 23.01.2015 р.) ЄСВ при виплаті заробітної плати за першу половину січня 2015 р. і 4600 грн. (платіжне доручення № 524 від 09.02.2015 р.) ЄСВ при виплаті заробітної плати за другу половину січня 2015 р.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про те, що твердження Апелянта про порушення строків сплати ЄСВ ТОВ «ТС-партнер» за січень 2015 року є безпідставними.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до переконання в тому, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі № 809/803/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний

Повний текст складено 01.09.2017