Справа № 813/2483/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року справа № 813/2483/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача 1 - ОСОБА_2

відповідача 2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.04.2017 року; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області та Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 провести державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0084 га, для колективного гаражного будівництва, що знаходиться в м. Львів, гаражний кооператив № 12, на території Львівської міської ради Львівської області (в межах населеного пункту) згідно із заявою ОСОБА_4 від 12.04.2017 року та технічною документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою СПД ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що Державний акт на успадковану позивачем земельну ділянку був виданий 04.12.1997 року, в якому міститься відмітка сільської ради про його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 823. Для реєстрації права власності на успадковану мною земельну ділянку в новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно необхідно спочатку здійснити її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі. У зв'язку з цим на замовлення позивача було розроблено відповідну технічну -документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подано разом із відповідною заявою до Відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області для проведення її державної реєстрації. Рішенням № РВ-017 від 27.01.2017 року в державній реєстрації земельної ділянки було відмовлено, у зв'язку з тим, що земельна ділянка розташована на території повноважень іншого кадастрового реєстратора. Тобто, було виявлено, що згідно даних Державного земельного кадастру, успадкована мною земельна ділянка має місце розташування за адресою: м. Львів, Гаражний кооператив № 12 на території Львівської міської ради Львівської області. Із урахуванням даної інформації були внесені відповідні зміни до розробленої технічної документації із землеустрою та ще раз подані документи для проведення державної реєстрації земельної ділянки до кадастрового реєстратора за уточненим місцем знаходження з земельної ділянки. Рішенням № РВ-017 від 27.04.2017 року, прийнятим кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3, було відмовлено в проведені такої реєстрації. У спірних правовідносинах реєстратор не має права відмовити у проведенні державної реєстрації земельної ділянки з підстави зазначеної в оскаржуваному рішенні, а саме того, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру державний акт серії ІУ-ЛВ № 006454 від 04.12.1997 року, що посвідчує право власності на земельну ділянку, не проходив державної реєстрації. Вказана в оскаржуваному рішенні підстава для відмови у державній реєстрації земельної ділянки не відповідає Закону України «Про державний земельний кадастр» та іншим законодавчим актам у сфері земельних відносин. Крім цього, відмова відповідача в державній реєстрації земельної ділянки порушує право позивача мирно володіти своїм майном, що передбачене у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також «Протокол 1 до Конвенції»), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст. 9 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 при перевірці документів, які були долучені Позивачем до його заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, виявлено, що перевірити правомірність набуття Позивачем права на земельну ділянку є неможливим, у звязку з тим що Державний акт ІУ-ЛВ №006454 видано гр. ОСОБА_6 на підставі рішення від 10 жовтня 1997 р. XI сесії II демократичного скликання Сокільницької сільської ради народних депутатів, що в свою чергу унеможливлює перевірити відповідний Державний акт у Книзі записів реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю. Крім цього у вищевказаному Державному акті зазначено те, що земельна ділянка розташована на території Сокільницької сільської ради народних депутатів в гаражному кооперативі №12, що в свою чергу свідчить про те, що розташування об'єкта Державного земельного кадастру (земельної ділянки) не належить до повноважень державних кадастрових реєстраторів у м. Львові. Щодо вимоги Позивача зобов'язати державного кадастрового реєстратора здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0084 га для колективного гаражного будівництва, гаражний кооператив №12 є неправомірним в силу норм ч. 7 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», де визначено, що втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Представник відповідача 1 та відповідач 2 в судовому проти позову заперечили. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1 та відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

ОСОБА_4, успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7, земельну ділянку площею 0,0084 га для колективного гаражного будівництва на території Сокільницької сільської ради народних депутатів в гаражному кооперативі № 12 Пустомитівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛВ № 006454 від 04.12,1997 року

Позивач 06.01.2017 року звернувся із заявою за реєстраційним № ЗВ-017 до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

До заяви додано технічну документацію із землеустрою, яка включала в себе схему розташування земельної ділянки, пояснювальну записку, технічне завдання на виконання робіт, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину за законом, копію паспорта та ідентифікаційного номера, копію державного акта, кадастровий план земельної ділянки, акт обстеження меж земельної ділянки, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, список межових знаків, каталог координат кутів зовнішніх меж користування, план меж земельної ділянки, відомість обчислення площі земельної ділянки, перелік обмежень у використанні земельної ділянки.

Рішенням № РВ-017 від 27.01.2017 року в державній реєстрації земельної ділянки було відмовлено, у зв'язку з тим, що земельна ділянка розташована на території повноважень іншого кадастрового реєстратора. Тобто, було виявлено, що згідно даних Державного земельного кадастру, успадкована мною земельна ділянка має місце розташування за адресою: м. Львів, Гаражний кооператив № 12 на території Львівської міської ради Львівської області.

Із урахуванням даної інформації були внесені відповідні зміни до розробленої технічної документації із землеустрою та ще раз подані документи для проведення державної реєстрації земельної ділянки до кадастрового реєстратора за уточненим місцем знаходження з земельної ділянки.

Рішенням № РВ-017 від 27.04.2017 року, прийнятим кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3, було відмовлено в проведені такої реєстрації.

Підставою відмови в проведенні державної реєстрації земельної ділянки вказано невідповідність поданих документів Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме те, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру державний акт серії IV-ЛВ № 006454 від 04.12.1997 року, що посвідчує право власності на земельну ділянку, не проходив державної реєстрації.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

З 01.01.2013 року набрали чинності та діють Закон України Про державний земельний кадастр від 07.07.2011 № 3613-VI (далі Закон № 3613-VI) та Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру (далі Порядок).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3613-VI державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з цією статтею державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 9 Закону № 3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 2 ст. 24 Закону № 3613-VI встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 3 Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Згідно з п. 5 Порядку до складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України Про Державний земельний кадастр та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Пунктом 9 цього ж Порядку визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку (п. 107 Порядку).

Згідно з ст. 24 Закону № 3613-VI та п. 109 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою зокрема власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Також, відповідно до п. 67 Порядку, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України Про Державний земельний кадастр та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України Про Державний земельний кадастр.

Відповідно до ст. 22 Закону № 3613-VI документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Згідно з ст. 24 Закону № 3613-VI та п. 110, 111 Порядку для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки позивачем 12.04.17р. подано відповідачу усі необхідні та передбачені Порядком ведення Державного земельного кадастру документи.

Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення єдиною підставою прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме те, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру державний акт серії IV-ЛВ № 006454 від 04.12.1997 року, що посвідчує право власності на земельну ділянку, не проходив державної реєстрації.

В судовому засіданні відповідач-1 своє рішення мотивувала тим, що перевірити правомірність набуття Позивачем права на земельну ділянку є неможливим, у звязку з тим що Державний акт ІУ-ЛВ №006454 видано гр. ОСОБА_6 на підставі рішення від 10 жовтня 1997 р. XI сесії II демократичного скликання Сокільницької сільської ради народних депутатів, що в свою чергу унеможлиивлює перевірити відповідний Державний акт у Книзі записів реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю. В рішенні про відмову від 27.04.2017 відповідач 2 вказує, що позивачем при подачі заяви про державну реєстрацію земельної ділянки не надано доказів про проведення державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку.

Суд не погоджується з такими доводами кадастрового реєстратора з огляду на те, що відповідно до 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державний земельний кадастр земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України, який діяв станом на 06.09.00р., тобто на момент видачі Державного акта на право власності на землю №ЛВ052754, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Таким чином, чинний на момент отримання позивачем державного акту на право власності на землю Земельний кодекс України не передбачав такої умови для виникнення права власності на землю, як державна реєстрація акта чи права, яке ним посвідчується. Тому, відсутність реєстрації Державного акта на право власності на землю від 04.12.1997 IV-ЛВ №006454 не може ставити під сумнів та оспорювати право власності ОСОБА_7І та його спадкоємця-Погорілець Л.Ф. на визначену в ньому земельну ділянку.

Отже, вказана в оскаржуваному рішенні підстава для відмови у державній реєстрації земельної ділянки не передбачена положеннями Закону України Про державний земельний кадастр та вказаного вище Порядку.

Крім цього судом враховано, що згідно з записом у державному акті на право власності на землю від 04.12.1997 IV-ЛВ №006454, такий акт зареєстрований в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за номером книги №823.

У позивача, як власника земельної ділянки, не було обовязку перевіряти фактичну наявність такого запису у відповідних книгах.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів про те, що розташування об'єкта Державного земельного кадастру (земельної ділянки) не належить до повноважень державних кадастрових реєстраторів у м. Львові, оскільки ці обставини не були підставою для відмови у рішенні від 27.04.2017.

Що стосується твердження відповідачів про те, що в силу норм ч. 7 ст. 9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється суд зазначає наступне.

У правовідносинах пов'язаних з державною реєстрацією земельної ділянки орган реєстрації (кадастровий реєстратор) повинен зареєструвати земельну ділянку за наявності для цього визначених законом підстав або відмовити в державній реєстрації, також за наявності для цього визначених законом підстав.

Отже, кадастровий реєстратор не наділений свободою розсуду при виконанні повноважень щодо вчинення реєстраційних дій і не може на власний розсуд обирати чи реєструвати земельну ділянку чи ні. При виконанні реєстраційних повноважень він повинен діяти строго в межах та у спосіб, що передбачені законом, та приймати відповідні рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, або відмову в проведенні такої виключно за наявності визначених законом підстав для прийняття конкретного рішення.

У спірних правовідносинах реєстратор не має права відмовити у проведенні державної реєстрації земельної ділянки з підстави зазначеної в оскаржуваному рішенні, а саме того, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру державний акт серії ІУ-ЛВ № 006454 від 04.12.1997 року, що посвідчує право власності на земельну ділянку, не проходив державної реєстрації.

Наведене свідчить про відсутність у відповідачів можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд.

Отже, задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідачів провести державну - реєстрацію земельної ділянки, не матиме наслідком втручання у їхні дискреційні повноваження.

Правова позиція щодо дискреційних повноважень та способу захисту порушених прав закріплена в судовій практиці Вищого адміністративного суду України.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 24 березня 2016 у справі К/800/12368/14, 826/17109/13-а зазначив: «У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень».

Щодо позовних вимог заявлених до відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області суд зазначає, що відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства саме Державний кадастровий реєстратор самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Відтак, позовні до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не стосуються даного відповідача і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем-1 не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення рішення № РВ-016 від 06.10.16р., а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У звязку з тим, що судом встановлено протиправність рішення відповідача-2 №РВ-017 від 27.04.2017 суд, з метою належного захисту прав позивача, дійшов висновку щодо необхідності зобовязати Державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_3 провести державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0084 га, для колективного гаражного будівництва, що знаходиться в м. Львів, гаражний кооператив № 12, на території Львівської міської ради Львівської області (в межах населеного пункту) згідно із заявою ОСОБА_4 від 12.04.2017 року та технічною документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою СПД ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.04.2017 року.

Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 провести державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0084 га, для колективного гаражного будівництва, що знаходиться в м. Львів, гаражний кооператив № 12, на території Львівської міської ради Львівської області (в межах населеного пункту) згідно із заявою ОСОБА_4 від 12.04.2017 року та технічною документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою СПД ОСОБА_5.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень сплаченого судового збору на користь ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський