Справа № 804/975/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 р. Справа № 804/975/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, -
06.02.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ" звернулося із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 5, 6, 8, 9, 14, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26 припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що винесений відповідачем припис в частині пунктів 1, 2, 5, 6, 8, 9, 14, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26 є протиправним, оскільки підприємством не було допущено порушення вимог природоохоронного законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідач подав до суду заперечення, в якому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, з огляду на те, що позивачем порушено окремі вимоги Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про екологічну експертизу», Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Закону України «Про відходи», Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки » та положення Водного кодексу України
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував
Відповідно до положень ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Виходячи з вищевикладеного суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з наступних підстав.
В період з 11.01.2016 року по 01.11.2016 року Державною екологічною інспекцією було проведено планову перевірку ТОВ "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ", за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.
З метою усунення порушень, виявлених під час вказаної перевірки, 08.11.2016 року Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області складено припис №4-7789-9-3, яким було зобовязано позивача:
Пунктом 1 оскаржуваного припису приписано позивачу постійно дотримуватися вимог природоохоронного законодавства при здійсненні діяльності підприємства;
Пунктом 2 в строк до 01.02.2017 року розробити проектну документацію з розділом ОВНС по впровадженню нової техніки, технології виробництва елктроспоживаючого обладнання та погодити згідно вимог законодавства;
Пунктом 3 розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в строки до 01.02.2017 року;
Пунктом 4 оскаржуваного припису приписано позивачу діяльність підприємства, повязану з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснювати за наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря;
Пунктом 5 в строк до 20.01.2017 року забезпечити складання статистичної звітності відповідно з вимогами законодавства;
Пунктом 6 в строк до 10.02.2017 року забезпечити складання розрахунку податкового зобов'язання з екологічного податку відповідно до чинного законодавства;
Пунктом 7 організувати ведення первинного обліку у сфері охорони атмосферного повітря, охорони водних ресурсів та поводження з відходами до 01.12.2016 року;
Пунктом 8 оскаржуваного припису до 01.12.2016р. зобовязано позивача забезпечити оснащення пристроями та вимірювальною апаратурою, що здійснюють облік обєму забору та скидання вод;
Пунктом 9 запровадити контроль за якістю та кількістю стічних вод і забруднюючих речовин до 01.02.2017 року;
Пунктом 10 розробити інвентаризацію відходів відповідно до фактичного стану підприємства до 01.02.2017 року;
Пунктом 11 у строк до 01.02.2017 року визначити склад і властивості відходів та ступень їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоровя людини;
Пунктом 12 зобовязано позивача до 01.02.2016 року розробити та погодити згідно вимог законодавства нормативи граничних показників утворення відходів у технологічних процесах та нормативи питомих показників утворення відходів;
Пунктом 13 до 01.02.2017 року забезпечити подання декларації про утворення відходів;
Пунктом 14 до 01.02.2017 року розробити технічні паспорти відходів (ТПВ) та погодити згідно вимог законодавства;
Пунктом 15 розробити реєстрові картки обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів та погодити згідно вимог законодавства до 01.02.2017 року;
Пунктом 16 оскаржуваного припису, приписано позивачу постійно здійснювати операції у сфері поводження з відходами здійснювати відповідно до вимог екологічної безпеки;
Пунктом 17 зобовязано позивача у строк до 01.12.2016 року місця тимчасового зберігання відходів влаштувати відповідно до вимог чинного законодавства;
Пунктом 18 зобовязано позивача здійснювати передачу відходів для видалення та утилізації у відповідності до вимог законодавства;
Пунктом 19 у строк до 01.01.2017 року зобовязано позивача укласти договори із спеціалізованими організаціями на видалення та утилізацію всіх видів відходів, що утворюються на підприємстві;
Пунктом 20 приписано позивачу до 01.01.2017 року забезпечити приймання та утилізацію використаної тари і пакувальних матеріалів або укласти договори із спеціалізованими підприємствами щодо надання відповідних послуг в повному обсязі;
Пунктом 21 зобовязано позивача здійснювати зберігання та видалення відходів відповідно до вимог екологічної безпеки;
Пунктом 22 у строк до 01.12.2016 року забезпечити здійснення моніторингу місць утворення, зберігання, видалення відходів;
Пунктом 23 у строк до 01.12.2016 року провести ідентифікації обєкта підвищеної небезпеки;
Пунктом 24 у строк до 01.02.2017 року провести ідентифікації обєкта підвищеної небезпеки;
Пунктом 25 зобовязано позивача до 30.12.2016 року забезпечити проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства;
Пунктом 26 у строки до 15.01.2017 року інформацію про проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства надати до Держекоінспекції у Дніпропетровській області.
Позивач не погоджується із вимогами, викладеними в п. 1, 2, 5, 6, 8, 9, 14, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26, посилається на те, що вимоги 1, 5, 6, 16, 18, 21 та 22 є не конкретизованими, мають декларативний характер та дублюють загальнообовязкові вимоги чинного екологічного законодавства України, у звязку з чим позивач не має можливості усунути порушення.
Як на підставу скасування пункту 2 оскаржуваного припису, позивача зазначає, що в приміщені позивача використовується електроспоживче обладнання з використанням органічного палива, а саме: (піч ПМ-1, піч комбінована многопаливна ПКМ-1, камін відкритого типу), за допомогою якого здійснюється обігрів приміщення. При цьому сумарна потужність вказаного обладнання не перевищує 50 вКт, що підтверджується розрахунками потужності опалення від 23.01.2017 року № 011. У звязку з чим, електроспоживче обладнання не належить до обєктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, а тому відповідно і не потребується здійснення екологічної експертизи, включаючи розроблення ОВНС, на це обладнання.
Стосовно п. 8 Припису, позивач зазначає, що вимоги про забезпечення оснащення пристроями та вимірювальною апаратурою, що здійснюють облік обєму забору води, підприємство не може виконати через те, що водокористувачем є ТОВ «Землересурс сервіс», що підтверджується договором оренди нерухомого майна № 1 від 01.01.2016 року.
П.9 стосовно обовязку запровадити контроль за якістю та кількістю стічних вод і забруднюючих речовин до 01.02.2017 року, враховуючи той факт, що позивач не здійснює скидання забруднюючих речовин у водні обєкти, а контроль за якістю стічних вод покладений на Водоканал, вимоги припису у цій частині, на думку позивача, є такими, що не відповідають чинному законодавчу України.
Щодо пункту 14, то позивач зазначає, що всі відходи, які утворюються при діяльності ТОВ "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ" згідно договорів передаються спеціалізованим підприємствам, які мають відповідну ліцензію на операції у сфері з поводження з відходами, а тому вимоги відповідача щодо розроблення підприємством технічного паспорту відходів (ТПВ) вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Як на підставу для скасування п. 15 оскаржуваного припису від 08.11.2016 року, яким зобовязано позивача розробити реєстрові картки обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів та погодити їх згідно вимог чинного законодавства, позивач посилається на те, що до реєстру включається обєкти, для яких показник загального утворення відходів перевищує граничне значення (Пгз), що дорівнює 1000 умовних одиниць на рік. Відповідно до матеріалів інвентаризації джерел утворення відходів ТОВ «НПП ЕЛЕКТРОМАШ», які взяті на облік Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА, про що свідчить лист Департаменту від 18.01.2017 року № 3-289/0/261-17 показник загального утворення відходів дорівнює 73,596 умовних одиниць, в звязку з чим у позивача відсутні підстави для складання реєстрових карток обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів.
Стосовно п.16 оскаржуваного припису, яким позивачу приписано укласти договори зі спеціалізованими організаціями на видалення чи утилізацію всіх видів відходів, що утворюються на підприємстві, то позивач посилається на наступні договори укладені ним:
- з КП «Будавтодор», зокрема договір на надання послуг з вивезення та видалення твердих побутових відходів від 01.01.2013 року № 012, від 01.01.2014 року №5414, від 01.01.2015 року № 1715. Факт виконаних робіт підтверджується актами виконаних робіт з січня 2014 року по жовтень 2016 року;
- з ТОВ «Укрвторутилізація» від 05.10.2016 року, договір на надання послуг по збиранню, перевезенню, зберіганню та передачі відходів для подальшого їх оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відповідно до Специфікації № 1 вказаного договору.
Отже, позивач вважає, що видалення відходів з підприємства здійснюється згідно вищевказаних договорів, які були надані контролюючому органу при проведенні перевірки, з огляду на що п.16 припису, та є необґрунтованим та як наслідок підлягає скасуванню.
Пункт 23, щодо зобовязання позивача провести ідентифікацію обєкта підвищеної небезпеки та пункт 24, яким приписано надати на розгляд Держекоінспекції інформацію та копії документів, які розглядаються в ході інспекційної перевірки в повному обсязі, на думку позивача підлягають скасуванню, оскільки п. 23 базується виключно на припущеннях перевіряючи та під час перевірки не було здійснено відповідних досліджень, вимірювань, на підставі яких джерел відповідач відніс позивача до переліку обєкту підвищеної небезпеки, а п. 24 не вказує, яке саме порушення позивач повинен усунути, у звязку з чим, такі вимоги є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Як на підставу скасування пункту 25, та пункту 26, оскаржуваного припису, позивач зазначив, що він позбавлений можливості виконати зазначені в них вимоги, з незалежних від нього причин.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464 (надалі - Порядок №464) визначено, що цей Порядок визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.
Так, згідно пункту 4.22 Порядку №464 встановлено, що на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно пункту 4.25 Порядку №464 строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Держекоінспекції для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином.
Таким чином, припис органу державного нагляду (контролю) - Державної екологічної інспекції - виноситься лише у випадку виявлення під час перевірки порушень вимог природоохоронного законодавства та повинен містити вимогу щодо усунення цих порушень в термін, що не повинен перевищувати строк шість місяців.
Як було встановлено судом основний вид ТОВ "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ" - виробництво інших машин і устаткування загального призначення, виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення, інші будівельно-монтажні роботи, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізована оптова торгівля, установлення та монтаж машин і устаткування.
Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2016 року № 1 укладеного між позивачем та ТОВ «Земле ресурс Сервіс», ТОВ "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ" користується нежитловим приміщенням, загальною площею 916 м2.
Актом перевірки від 01.11.2016 року відповідачем зафіксовано факт того, що підприємство позивача фактично здійснює виготовлення електричних котлів, парогенераторів, водонагрівачів. При цьому, у позивача відсутні проектна документація на виробництво електроспоживчого обладнання (електричні котли, парогенератори, водонагрівачі) з розділом ОВНС та висновок екологічної експертизи. В звязку з чим, п.1 та 2 оскаржуваного припису зобовязано позивача дотримуватись вимог природоохоронного законодавства України при здійсненні діяльності підприємства та розробити проектну документацію з розділом ОВНС по впровадженню нової техніки, технології з виробництва еклтроспоживчого обладнання та погодити згідно вимог законодавства.
Згідно ст. 28 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища державна екологічна експертиза проводиться відповідно до Закону України Про екологічну експертизу.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 7 ЗУ «Про екологічну експертизу» об'єктами екологічної експертизи є проекти законодавчих та інших нормативно-правових актів, документація по впровадженню нової техніки, технологій, матеріалів, речовин, продукції, генетично модифікованих організмів, реалізація яких може призвести до порушення екологічних нормативів, негативного впливу на стан навколишнього природного середовища. Екологічній експертизі можуть підлягати екологічні ситуації, що склалися в окремих населених пунктах і регіонах, а також діючі об'єкти та комплекси, що мають значний негативний вплив на стан навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст.51 ЗУ «Про екологічну експертизу» при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об'єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об'єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров'я людей.
Підприємства, установи й організації, діяльність яких пов'язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.
Проекти господарської та іншої діяльності повинні мати матеріали оцінки її впливу на навколишнє природне середовище і здоров'я людей.
Оцінка здійснюється з урахуванням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, екологічної ємкості даної території, стану навколишнього природного середовища в місці, де планується розміщення об'єктів, екологічних прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу шкідливих факторів та об'єктів на навколишнє природне середовище.
Підприємства, установи та організації, які розміщують, проектують, будують, реконструюють, технічно переозброюють, вводять в дію підприємства, споруди та інші об'єкти, а також проводять дослідну діяльність, що за їх оцінкою може негативно вплинути на стан навколишнього природного середовища, подають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, спеціальну заяву про це.
Забороняється введення в дію підприємств, споруд та інших об'єктів, на яких не забезпечено в повному обсязі додержання всіх екологічних вимог і виконання заходів, передбачених у проектах на будівництво та реконструкцію (розширення та технічне переоснащення).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про екологічну експертизу», екологічна експертиза в Україні - вид науково-практичної діяльності уповноважених державних органів, еколого - експертних формувань та об'єднань громадян, що ґрунтується на міжгалузевому екологічному дослідженні, аналізі та оцінці передпроектних, проектних та інших матеріалів чи об'єктів, реалізація і дія яких може негативно впливати або впливає на стан навколишнього природного середовища, і спрямована на підготовку висновків про відповідність запланованої чи здійснюваної діяльності нормам і вимогам законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки.
Статтею 7 цього Закону визначені об'єкти екологічної експертизи. Так, об'єктами екологічної експертизи є проекти законодавчих та інших нормативно - правових актів, документація по впровадженню нової техніки, технологій, матеріалів, речовин, продукції, генетично модифікованих організмів, реалізація яких може призвести до порушення екологічних нормативів, негативного впливу на стан навколишнього природного середовища.
Згідно ч. 3 ст. 13 вказаного Закону встановлено, що здійснення державної екологічної експертизи є обов'язковим для видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
У відповідності до п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону, державній екологічній експертизі підлягають: документація по перепрофілюванню, консервації та ліквідації діючих підприємств, окремих цехів, виробництв та інших промислових і господарських об'єктів, які можуть негативно впливати на стан навколишнього природного середовища, в тому числі військового та оборонного призначення; документація по впровадженню нової техніки, технологій, матеріалів і речовин (у тому числі тих, що закуповуються за кордоном), які можуть створити потенційну загрозу навколишньому природному середовищу.
Статтею 34 вказаного Закону визначені умови і підстави проведення державної екологічної експертизи. Державна екологічна експертиза проводиться, зокрема, у разі наявної або можливої потенційної небезпеки об'єктів екологічної експертизи для навколишнього природного середовища.
Отже, вирішуючи питання правомірності винесення п.2 суд повинен надати відповідну оцінку на предмет того, чи було впроваджено нову техніку або технології, які можуть створити потенційну загрозу навколишньому природному середовищу. Оскільки діяльністю позивача є розробка та виробництво електричних котлів, парогенераторів, водонагрівачів, які можуть створити потенційну загрозу природному середовищу, то позивач має обовязок розробити проектну документацію з розділом ОВНС по впровадженню нової техніки..
Крім того, статтею 13 Закону України «Про екологічну експертизи» встановлено, що здійснення державної екологічної експертизи є обов'язковим для видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку (808-2013-п), встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2013р. № 808 «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку» до переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку входить устаткування для виробництва пари і гарячої води тепловою потужністю 200 кВт і більше з використанням органічного палива.
На підставі викладеного та в порядку ст.ст. 13,39 Закону України «Про екологічну експертизу» вказане обладнання підлягає екологічній експертизі, що і відображено у акті перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016.
Отже, п. 2 стосовно розробки проектної документації з розділом ОВНС по впровадженню нової техніки, технології виробництва елктроспоживаючого обладнання, оскаржуваного припису відповідає вимогам чинного законодавства України та підстави для його скасування відсутні.
В ході перевірки встановлено, що на підприємстві позивача експлуатуються такі джерела утворення викидів: 3 свердлильних верстати, 1 гільйотина, 1 гідравлічний прес, 1 згибальний станок, 1 стрічково-відрізний станок, 1 стрічкова пила, 1 точильний верст, 1 стрічкозгибальний верстат, 4 поста газового зварювання,1 електричний пост зварювання, тощо. При цьому у ТОВ "НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ", відсутня документація щодо інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, статзвітність по формі 2-ТП (повітря) не складається журнал первинної облікової документації у сфері охорони атмосферного повітря не ведеться, розрахунок податкового зобов'язання з екологічного податку не здійснюється, що є порушенням вимог ст.10, ст.11 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря», ст.24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Згідно ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів.
Статтею 11 вказаного Закону передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання та на підставі дозволу.
Водночас, ст. 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено, що атмосферне повітря - це життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень, викид - це надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин, джерело викиду - це об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.
З наведених норм права можливо дійти висновку, що суб'єкти господарювання повинні здійснювати облік відповідних джерел викидів, до яких відносяться об'єкти, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в природне середовище за межами жилих, виробничих та інших приміщень.
Оскільки 3 свердлильних верстати, 1 гільйотина, 1 гідравлічний прес, 1 згибальний станок, 1 стрічково-відрізний станок, 1 стрічкова пила, 1 точильний верст, 1 стрічкозгибальний верстат, 4 поста газового зварювання,1 електричний пост зварювання, тощо є джерелами викидів, які здійснюють викиди за межами приміщень, суд доходить висновку, що вказані верстати та техніка відносяться до джерел викидів в розумінні Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та створюють для підприємства обовязок своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.
Крім того, в порушення ст. 10 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря», позивачем опалення приміщень здійснюється за рахунок електричного котла марки АВПЕ.К.ПР потужність 90 кВт та експлуатується 1 авторанспортний засіб та 1 автонавантажувач, в свою чергу здійснення інструментально-лаборатрних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин пересувних джерел згідно ДСТУ 4276:2004 не забезпечується.
Таким чином, п.5 щодо зобов'язання позивача забезпечити складання статистичної звітності відповідно до вимог законодавства та п. 6 стосовно забезпечення складання розрахунку податкового зобов'язання з екологічного податку відповідно з вимогами законодавства є правомірними та направлені на усунення порушень, які допущено ТОВ «НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ».
Пунктом 8 зобовязано позивача забезпечити оснащення пристроями та вимірювальною апаратурою, що здійснюють облік обєму забору та скидання води, а пунтом пунктом 9 приписано запровадити контроль за якістю та кількістю стічних вод і забруднюючих речовин.
П. 7 ст. 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов'язані здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об'єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами.
А це не залежить від виробничої та господарської діяльності ДП «Вітамін-Фарм», та не виконується позивачем. У зв'язку із чим, вказане порушення повинно бути усунуте підприємством.
Правомірність висунення п. 8 - знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.
Так, у відповідності до ст. 1 Водного кодексу України водний об'єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт); вода зворотна - це вода, що повертається за допомогою технічних споруд і засобів з господарської ланки кругообігу води в його природні ланки у вигляді стічної, шахтної, кар'єрної чи дренажної води; вода стічна - це вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар'єрної і дренажної води), а також відведена з забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок випадання атмосферних опадів.
Судом встановлено, що на підприємстві позивача вода використовується для господарсько-побутових та виробничих потреб. Інформація та документи щодо водопостачання та водовідведення підприємства на розгляд не надані контролюючому органу при проведенні перевірки, що є порушенням ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Крім того, журнали первинного обліку водопостачання водовідведення не ведуться, статзвітність за формою 2-ТП (водгосп) не складається, що є порушенням ст.44 Водного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Згідно ст. 44, ст. 70 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин.
Скидати стічні води, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар'єри тощо), забороняється.
Відповідно до статті 96 Водного кодексу України забороняється введення в дію нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, комунальних та інших об'єктів, не забезпечених пристроями і очисними спорудами необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії, та необхідною вимірювальною апаратурою, що здійснює облік об'ємів забору і скидання води.
Отже, п.8 та п. 9 є правомірними та не підлягають скасуванню.
Щодо п. 14 припису від 08.11.2016 року, за яким позивачу необхідно розробити технічні поспорти відходів (ТПВ) та погодити згідно вимог законодавства, п. 15 про розроблення позивачем реєстрових карток обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів та п. 16 стосовного того, що операції у сфері поводження з відходами здійснювати позивачем відповідно до екологічної безпеки, то зазначені приписи відповідають дійсним обставинам справи, є правомірними та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відходи» державному обліку та паспортизації підлягають в обов'язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону.
Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Система і форми звітності, порядок надання і використання відповідної інформації про відходи, а також порядок перегляду їх номенклатури розробляються на основі державного класифікатора відходів і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, та інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади.
Статтею 33 вищевказаного Закону визначено, що на кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.
Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.
Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів.
Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 01.11.1999 № 2034 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів»:
- первинний облік відходів - реєстрація у формах первинних облікових документів (картки, журнали, анкети) відомостей про відходи під час їх утворення на підприємстві та здійснення операцій поводження з ними;
- паспортизація відходів - процес послідовного збирання, узагальнення та зберігання відомостей про кожний конкретний вид відходів, їх походження, технічні, фізико-хімічні, технологічні, екологічні, санітарні, економічні та інші показники, методи їх вимірювання і контролю, а також про технології їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів, з додержанням санітарних і екологічних норм, способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.
Статтею 5 Закону України «Про відходи» визначено, що до основних напрямів державної політики щодо реалізації зазначених принципів належить обов'язковий облік відходів на основі їх класифікації та паспортизації.
Порядок здійснення такого обліку визначений Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 7 липня 2008 року N 342 «Про затвердження типової форми первинної облікової документації N 1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари» та Інструкції щодо її заповнення».
Як встановлено в результаті розгляду справи та відповідно не заперечувалось відповідачем, інвентаризація відходів, що утворюється при діяльності підприємства відсутня, норми утворення відходів, їх склад, властивості та ступень небезпечності для навколишнього природного середовища не визначено, технічні паспорти відходів відсутні, статзвітність щодо поводження з відходами не ведеться. Декларація про утворення відходів за 2014-2015 рік не складалась, дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відстуній. Первинний поточний облік кількості відходів, які утворюються на підприємстві (за формою 1-ВТ) не ведеться. Враховуючи вищевикладене підприємством порушуються вимоги ст.ст. 7, 17, 26, 32,33 Закону України «Про відходи», ст.ст. 24, 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Під час перевірки позивачем було надано наступні договори:
- від 01.01.2013 року № 012, від 01.01.2014 року № 5414 та від 01.01.2015 року № 1715, укладені з ТОВ «КП Будавтодор» на надання послуг з вивезення та видалення твердих побутових відходів. На розгляд надані акти здачі приймання за 2014-2016 роки. Однак, інформація і документи щодо місць остаточного видалення чи утилізації побутових відходів на розгляд відповідачу не надані, що є порушенням ст.17, 32, 33 Закону України «Про відходи», ст. 20-2, ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст.8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;
- від 05.10.2016 року № 0167-2016/У, укладений з ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» на надання послуг по збиранню, перевезенню, зберіганню та передачі відходів, для подальшого їх оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відповідно до Спеціфікації №1 вищезазначеного договору (лампи люмінесцентні). До перевірки надано акт здачі-приймання від 07.10.2016 року. ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» надана ліцензія Міністерства екології та природних ресурсів від 10.06.2013 року серії АЕ №263988 терміном дії до 10.06.2018 року (операції у сфері поводження з небезпечними відходами: збирання, перевезення, зберігання).
Суд зазначає, що згідно п. 12 Переліку видів небезпечних відходів, на поводження з якими видана вищезазначена ліцензія, ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» має право лише на збирання, перевезення та зберігання відходів ламп люмінесцентних.
Як, встановлено судом та підтверджено матеріалами справи у 2016 році ТОВ «НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ» відповідно до акту прийому-передачі ламп люмінесцентних передав ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» вказані лампи. Однак ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» не має ліцензії на утилізацію ламп люмінесцентних. Інформація і документи щодо місць остаточного видалення чи утилізації ламп до перевірки не надано.
Зазначені вище обставини, є порушенням з боку позивача ст.ст.17, 32, 33, 34 Закону України «Про відходи», ст. 20-2, 55, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Також, судом встановлено, що місця тимчасового зберігання відходів не обладнані згідно вимог чинного законодавства та договори щодо видалення чи утилізації відходів укладено не на всі види відходів, які утворюються на підприємстві, що є порушенням ст.17, ст.33 Закону України «Про відходи».
Крім того, на підприємстві використовується тара та пакувальні матеріали. При цьому, в порушення ст.17 та ст. 31 Закону України «Про відходи» договір зі спеціалізованими щодо надання послуг із збирання, заготівлі та утилізації використання тари відсутній.
Пунктом 22 оскаржуваного припису зобовязано позивача забезпечити здійснення моніторингу міць утворення, зберігання та видалення відходів.
Ст.29 Закону України «Про відходи», визначено, що з метою визначення та прогнозування впливу відходів на навколишнє природне середовище, своєчасного виявлення негативних наслідків, їх відвернення та подолання виробники відходів, їх
власники, а також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища здійснюють моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів.
Актом перевірки зафіксовано факт того, що позивачем моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів не здійснюється, що є порушенням вимог встановлених ст. 29 Закону України «Про відходи», отже матеріалами справи підтверджено правомірність п.22 припису від 08.11.2016 року, винесеного на підставі акту.
Стосовно правомірності п. 23, яким зобовязано позивача провести ідентифікацію обєкта підвищеної небезпеки, суд зазначає наступне.
Роботи з проведення ідентифікації підприємства, як обєкта підвищеної небезпеки не виконані, свідоцтво про Державну реєстрацію обєкта підвищеної небезпеки або висновок держгірпромнагляду підприємством не одержано, що є не виконанням вимог ст. 9 Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки».
Отже, підстави для скасування п. 23, у суду відсутні.
Щодо п. 24 за яким позивачу необхідно надати на розгляд до Держекоінспекції інформацію та копії документів, які розглядаються в ході інспекційної перевірки в повному обсязі, то в порушення ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» План ліквідації та локалізації аварійних ситуацій ТОВ «НПП ЕЛЕКТРОТЕПЛОМАШ» до перевірки не надано. Отже, п. 24 є правомірним та підлягає виконанню позивачем.
Пунктом 25 зобовязано позивача до 30.12.2016 року забезпечити проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства та Пунктом 26 у строки до 15.01.2017 року приписано позивача надати до Держекоінспекції у Дніпропетровській області, інформацію про проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства. Зазначені пункти підлягають виконанню позивачем та відповідають вимогам чинного екологічного законодавства України з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
Статтею 29 цього Закону передбачено, що виробничий контроль за охороною атмосферного повітря здійснюється підприємствами, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності в процесі їх господарської та іншої діяльності, якщо вона справляє шкідливий вплив на стан атмосферного повітря.
Отже, проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства та надання до Держекоінспекції у Дніпропетровській області, інформації про проведення такого виробничого контролю є законодавчим обовязком позивача.
Таким чином, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено факти порушення позивачем екологічного законодавства України та відсутність у позивача необхідної дозвільної документації.
З огляду на вищевикладене , пункти 1, 2, 5, 6, 8, 9, 14, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26 припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області від 08.11.2016 року є правомірними та обґрунтованими, в звязку з чим не підлягають скасуванню.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною другою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1