Справа № 334/233/17 (2-а/334/214/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2017 рокусправа № 334/233/17 (2-а/334/214/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запорожжя від 01 червня 2017 року у справі № 334/233/17 за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.01.2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.Запорожжя з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного УПФУ м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 роки;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 27.12.2016 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Ленінського районного суду м.Запорожжя від 01 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по України за 2013, 2014, 2015 роки.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27 грудня 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.04.2006 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах по Списку №2 п.«б» ст.13 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 60 років.

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії (а.с.13).

Пенсійний орган листом від 03.01.2017 року №382/С-1 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зазначаючи, що позивачеві первинно вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. Для проведення перерахунку та виплати пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави відсутні, оскільки дана норма застосовується лише під час призначення пенсії вперше (а.с.14).

Не погодившись з такими діями пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, після отримання позивачем права на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, ОСОБА_1 продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. При призначенні пенсії за віком на загальних підставах, має місце призначення іншого виду пенсії по іншому закону.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за умови досягнення пенсійного віку та за наявності пільгового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.«а» ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону №1058 та ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У відповідності до ч.3 ст.45 Закону № 1058 державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону №1058 .

Приписами ст.26 Закону № 1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Проте, позивачу пенсія за віком вже призначена в 2006 році на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З листа відповідача від 03.01.2017 року №382/С-1 вбачається, що у зв'язку з набранням чинності Закону №1058 Управління ПФУ проведено позивачу перерахунок пенсії по стажу і заробітку із урахуванням показника 2007 року (а.с.14).

Отже, позивачу перераховано первинно призначену пенсію за віком довічно відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та в подальшому здійснювався перерахунок згідно положень цього ж Закону.

Повторне призначення пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавцем не передбачено, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається п.п.3 п.2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Оскільки позивач по справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому неодноразово з 2006 року до 2016 року перераховувалась у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, колегія суддів не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за його заявою від 27.12.2016 року у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України №21-612а14 від 31.03.2015 року, оскільки предметом спору в зазначеній справі було переведення з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії за віком, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запорожжя від 01 червня 2017 року у справі № 334/233/17 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Запорожжя від 01 червня 2017 року у справі № 334/233/17 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва