Справа № 816/1265/17
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1265/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бурнаховської Ю.Р.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Діденко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2017 року ОСОБА_3 /надалі - позивач; ОСОБА_3./ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області /надалі - відповідач/ про визнання дій Зіньківської районної державної адміністрації щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, виданого Зіньківською районною державною адміністрацією 09 грудня 1996 року незаконними та необґрунтованими; про зобов'язання Зіньківської районної державної адміністрації надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, виданого Зіньківською районною державною адміністрацією 09 грудня 1996 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Зіньківської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії НОМЕР_1 від 09.12.1996. Листом від 13.07.2017 № З-01-66/236 відповідач повідомив, що не може надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у зв'язку з неможливістю позивача набути право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення як громадянки іноземної держави. Зазначає, що оскаржуване рішення про відмову є необґрунтованим, оскільки позивач вже набув право власності на земельну частку (пай).

21 серпня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення проти позову, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Зазначає, що за позивачем відсутнє зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності на земельну ділянку, як об'єкт нерухомості, а є лише посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_1 від 09.12.1996 право позивача на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова, в розмірі 3,44 умовних кадастрових гектарів, яка раніше не виділялася в натурі на місцевості та не ідентифікована за кадастровим номером. Вказує, що відповідно до частини 5 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам, тому вважає, що позивачем правомірно відмовлено іноземцю (позивачу) у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості з метою оформлення права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення /а.с. 20-23/.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.1996 головою Зіньківської районної державної адміністрації видано ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на підставі рішення Зіньківської районної державної адміністрації від 04.11.1996 № 461 /а.с.24-26/, у тому, що ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова, розміром 3,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 14481 грн. /а.с. 9/.

Із пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.07.2017 представником позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подано до Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області заяву (вх. № З-01-66/236) про надання дозволу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 2,95 га, з них 2,95 га ріллі, під № 4 із земель колективної власності на території Лютенсько-Будищанської сільської ради за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 27/.

Із пояснень представників сторін у судовому засіданні встановлено, що до вказаної заяви представником позивача було додано:

- копію сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, видного 09.12.1996 /а.с. 9/;

- копію свідоцтва Федеральної податкової служби про взяття на облік фізичної особи в податковому органі ОСОБА_3 /а.с. 8/;

- копію паспорту громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 /а.с. 7/;

- копію викопіювання з Плану земель в межах адміністративно-територіального підпорядкування Лютенсько-Будищанської сільської ради /а.с. 10/;

- копію довіреності, виданої гр. ОСОБА_3 /а.с. 12, 29/.

Листом Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області від 13.07.2017 № 3-01-66/236 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв'язку з неможливістю позивача в законний спосіб набути право власності на землю сільськогосподарського призначення, як громадянки іноземної держави (згідно вимог статті 81 Земельного кодексу України) /а.с. 11/.

Позивач не погодився з рішенням Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оформленим листом від 13.07.2017 № З-01-66/236, у зв'язку з чим представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подав до суду даний адміністративний позов.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, викладеному у листі від 13.07.2017 № 3-01-66/236, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

При цьому, згідно пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Матеріалами справи підтверджено, що 09.12.1996 головою Зіньківської районної державної адміністрації видано ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, у якому зазначено, що сертифікат на право на земельну ділянку (пай) видно громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) КСП ім. Кірова, що знаходиться в с. Л.-Будища Зіньківського району Полтавської області, на підставі рішення Зіньківської районної державної адміністрації від 04.11.1996 № 461 в тому, що ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова, розміром 3,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 14481 грн. /а.с. 9/.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 головою Зіньківської районної державної адміністрації 09.12.1996, посвідчує право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова, розміром 3,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Із пояснень представників сторін встановлено, що за ОСОБА_3 не зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Доказів державної реєстрації права власності за спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 до суду не надано.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, був виданий ОСОБА_3 головою Зіньківської районної державної адміністрації 09.12.1996, на підставі розпорядження Зіньківської районної державної адміністрації від 04.11.1996 № 461 /а.с.9, 24-26/, яка не є органом місцевого самоврядування.

Відтак, суд вважає безпідставним та не бере до уваги посилання представника позивача на пункт 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, яким установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як встановлено вище, 13.07.2017 представником позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подано до Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області заяву про надання дозволу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 2,95 га, з них 2,95 га ріллі, під № 4 із земель колективної власності на території Лютенсько-Будищанської сільської ради за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 27/.

ОСОБА_3 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_3 /а.с. 7/ та не заперечується представником позивача.

Листом Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області від 13.07.2017 № 3-01-66/236 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідачем зазначено про неможливість позивача в законний спосіб набути право власності на землю сільськогосподарського призначення, як громадянки іноземної держави (згідно вимог статті 81 Земельного кодексу України). Вказано, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Зазначено, що єдиною підставою, за якої громадяни іноземних держав та особи без громадянства можуть набувати право приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, є спадкування. Проте, навіть і в цьому випадку землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, підлягають відчуженню протягом року /а.с. 11/.

Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частинами 1, 2 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом; д) підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст; е) здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок; є) координація діяльності державних органів земельних ресурсів; є 1) внесення до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо встановлення та зміни меж районів, міст у порядку, визначеному законом; ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Частиною 1 статті 11 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту "ґ" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 2 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно з частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

При цьому, частинами 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Частиною 5 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Аналізом наведених норм встановлено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), натомість, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про відмову ОСОБА_3, яка є іноземцем, у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оформлене листом від 13.07.2017 № 3-01-66/236, прийнято на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є правомірним.

Суд зазначає, що правові наслідки для позивача створює саме рішення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оформлене листом від 13.07.2017 № 3-01-66/236, як рішення суб'єкта владних повноважень. Окремих дій, крім винесення вказаного вище рішення, які б порушували права позивача, судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2017 року.

Суддя С.С. Сич