Справа № 310/4817/17
Суддя: Прінь І. П.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/4817/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі:

секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердянську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25.07.20175р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25.07.2017р. о 10-00 год. він керував мопедом «Suzuki Sepia», на перехресті пр.. Східний і вул. Правди його зупинили патрульні поліцейські ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які наказали предявити реєстраційні документи на мопед і права. Він надав їм довідку, яку видав йому продавець мопеда та своє пенсійне посвідчення. В результаті відповідачем була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування мопедом без реєстраційного посвідчення та посвідчення водія. Він повідомив поліцейським, що має посвідчення водія категорії «А» і «Б», яке знаходиться дома, а реєстрації мопед не підлягає, оскільки не експлуатується на дорогах державного значення і не є механічним транспортним засобом, тому він не зобовязаний предявляти водійське посвідчення, керуючи мопедом. Міжнародною Віденською Конвенцією, яка ратифікована Україною, встановлено, що мопед (велосипед з підвісним двигуном) не є механічним ТЗ, а категорія водійського посвідчення «А1»- не має відношення до мопедів. Проте його доводи не були прийняті до уваги. Вважає, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності, тому постанова є незаконною, а процедура розгляду справи суттєво порушеною. Так, відповідно до п.1.10 ПДР визначено термін «мопед» - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим обємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4кВт. Мопед не є механічним транспортним засобом, тому вимоги розділу 2 ПДР, пунктів 2.1.а), 2.9.в) не поширюються на нього та його транспортний засіб. Стаття 34 ЗУ «Про дорожній рух» не встановлює вимоги щодо реєстрації мопеда, який не використовується на дорогах державного значення. За Віденською Конвенцією велосипед з підвісним двигуном (мопед) прирівнюється до велосипеда, а не до мотоцикла. Процедура розгляду справи була порушена, оскільки постанова була винесена інспектором поліції на місці скоєння правопорушення. Між тим, згідно із ч.1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення може розглядатися за місцем його вчинення. В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015р. №5-рп/2015 суд дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні ч.1 ст. 276 КУпАП визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справи про адміністративне правопорушення. Інспектором поліції було проігноровано його усне клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату в Управління поліції м. Бердянська. Просить скасувати постанову від 25.07.2017 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що він відмовився від отримання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці складання постанови. І отримав її наступного дня в управлінні поліції. На підтвердження технічних характеристик мопеду «Suzuki Sepia» надав суду довідку про купівлю мопеду від 07.05.2004 року, видану ФОП ОСОБА_4, витяг з сайту мережі інтернет про технічні характеристики мопеду. Також надав суду копію посвідчення водія мотоциклу від 24.03.1966 року.

Відповідач у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не подав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1, керуючи мопедом «Suzuki» рама №СА-ІЕА-152377 (довідка продавця мопеду від 07 травня 2004 року), 25 липня 2017 року о 10-00 год. рухався по пр. Східному в м. Бердянськ не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а транспортний засіб був без номерного знака. Вказане правопорушення було кваліфіковане інспектором роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривому Розі лейтенанта поліції ОСОБА_2 за ч.1 ст.126, ч.6 ст. 121 КУпАП як порушення п.2.1, 2.9 Правил дорожнього руху. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, про що складено постанову серії БР №809729 від 25.07.2017р., накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. (а.с.6).

Об'єктивною стороною правопорушень, які передбачені ч.1 ст.126 КУпАП є, зокрема, керування транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака.

Об'єктивною стороною правопорушень, які передбачені ч.6 ст. 121 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР) ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Вказуючи на неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності за вказані правопорушення, позивач у заявленому позові, посилався на те, що він не був зобов'язаний здійснювати реєстрацію мопеда, оскільки він не є механічним транспортним засобом і не використовується на дорогах державного значення, а тому не був зобовязаний мати посвідчення водія на керування цим транспортним засобом.

Так, в пункті 1.10 Правил дорожнього руху містяться визначення термінів, що наведені у цих правилах.

Так, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Велосипед - транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому.

Пунктом 2.1 а),б) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 2.9 в) ПДР водію забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака.

Згідно із ч.3, ч. 4 ст.34 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII ( із змінами) державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Правовими положеннями абз. 2 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, передбачено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1371 ( 1371-2009-п ) "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою.

Законом України від 17.11.2008 № 586-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" з 1 січня 2010 року передбачена обов'язкова реєстрація мопедів.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про дорожній рух" особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Постановою Кабінету Міністрів № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

ОСОБА_1 фактично не заперечував того факту, що він керував мопедом без посвідчення водія.

В судове засідання ним було надане посвідчення водія мотоцикла, яке було видано йому ще у 1966 році.

Згідно з пунктом 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами визначено, що посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове згідно з пунктом 25 цього Положення.

Посилання позивача в позовній заяві на положення Європейської Конвенції Про дорожній рух не спростовують викладених вище висновків суду. Так, обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на те, що згідно з положеннями вказаної конвенції транспортний засіб з двигуном внутрішнього згоряння та об'ємом не більше 50 куб.см. не відноситься до механічних транспортних засобів, а визначається як "велосипед з підвісним двигуном". В той же час, позивач не враховує, що згідно ст.1 Конвенції, в якій визначено термін "велосипед з підвісним двигуном" зазначено, що Договірні сторони можуть не вважати велосипедами з підвісними двигунами у відповідності зі своїм національним законодавством ті транспортні засоби, які не мають характеристик велосипедів відносно можливостей їх використання, зокрема, можливості приведення їх до руху за допомогою педалей.

Таким чином, зазначена Конвенція не позбавляє Договірні сторони повноважень щодо самостійного визначення того чи іншого транспортного засобу як "велосипед з підвісним двигуном".

Транспортний засіб позивача - мопед "Suzuki" з об'ємом двигуна до 50 см3 не має таких технічних характеристик, які б характеризували його транспортний засіб як "велосипед з підвісним двигуном", зокрема, не має технічної можливості приведення його до руху за допомогою педалей, оскільки такі взагалі відсутні. Вказане підтверджується також і технічними характеристиками мопеду марки"Suzuki", які були надані позивачем в судовому засіданні.

Отже, національне законодавство, у спірному випадку, не суперечить правилам міжнародної угоди.

Безпідставними, на думку суду, є і доводи позивача щодо невідповідності положень національного законодавства, в частині необхідності отримання посвідчення водія (категорія 1) у разі керування транспортним засобом (зокрема, мопедом), вимогам зазначеної Конвенції. Так, позивач посилається на те, що додатком 6 до Конвенції визначено необхідність отримання вказаної категорії посвідчень лише для керування мотоциклів з робочим об'ємом двигуна, що не перевищує до 125 куб. сантиметрів або електродвигуном потужністю до 11 кВт. В той же час, позивач не враховує, що положення зазначеної Конвенції не визначають такого поняття як "мопеди", "моторолери", тому стверджувати про те, що вимога національного законодавства щодо необхідності отримання посвідчення водія (категорія 1), у разі керування транспортним засобом (зокрема, мопедом), суперечить положенням міжнародної угоди, підстав не існує.

За приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Відповідно до пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що справа про адміністративне правопорушення розглянута не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз'яснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення "за місцем його вчинення". Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз'яснено, що словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Частина третя статті 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Тобто, працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог статті 283 КУпАП, яка передбачає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. При цьому, зміни до статті 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинність пізніше, ніж було прийняте рішення Конституційного Суду України і цим нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення Конституційного Суду України по справі №1-11/2015 від 26 травня 2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" та Інструкцією.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог статті 276 КУпАП, у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. За таких підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 17, 122, 158- 163, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду сторони можуть отримати не раніше 04.09.2017 року.

Суддя ОСОБА_5