Справа № 806/1923/17
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Житомир справа № 806/1923/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Липи В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в якому просить:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що виразилася в ненаданні в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_3 згідно заяви від 24.01.2017 року;

- зобов'язати передати в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_3 згідно заяви від 24.01.2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.01.2017 року звернувся до відповідача із заявою на підставі ч.4 ст.122, 34, 134 Земельного кодексу України надати в оренду земельну ділянку з земель запасу резерву та запасу Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). Вказав, що за результатами розгляду даного клопотання на адресу позивача надійшли листи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №Г-1048/0-1513/6-7 від 23.02.2017 р. та №5144/6-17 від 12.05.2017 р. в яких повідомляється, що передача в оренду для сінокосіння земельної ділянки позивачу можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення. На думку позивача, відповідач проявляє протиправну бездіяльність, щодо ненадання в оренду земельної ділянки.

Позивач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Проти позову заперечує з мотивів, викладених в письмових запереченнях.

Справа розглядається судом за наявними у ній доказами на підставі положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській заяву від 24 січня 2017 року про надання в оренду земельної ділянки з земель запасу резерву та запасу Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) площею 99,5524 га для сінокосіння терміном на 49 років на підставі ст. 122, ст. 134, ст. 34 Земельного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листами №Г-1048/0-1513/6-7 від 23.02.2017 р. та №5144/6-17 від 12.05.2017 р. повідомило позивача про те, що згідно відомостей державного земельного кадастру , а саме: Національної кадастрової системи земельні ділянки, які вказані позивачем у заявах віднесені до земель сільськогосподарського призначення і використовуються для ведення фермерського господарства, у зв'язку з цим передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Не погоджуючись із наданою відповідачем відповіддю у листах від 23.02.2017 р. та від 12.05.2017 р., вважаючи, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області проявляє протиправну бездіяльність шляхом ненадання в оренду земельної ділянки позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою згаданої статті Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, згідно зі абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 вказаного Кодексу, в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 згаданого Кодексу, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України).

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що право на постійне користування земельною ділянкою може бути отримане особою після виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки та погодження цього проекту у порядку визначеному законодавчими нормами.

На підставі вказаного, суд зазначає наступне, що у січні 2017 року позивач, з метою реалізації права громадян на отримання в оренду земельної ділянки, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для сінокосіння.

У свою чергу, відповідач, розглянувши вказану заяву, листом від 23.02.2017 р. №Г-1048/0-1513/6-7 та від 12.05.2017 р. №5144/6-17 лише проінформував позивача про те, що передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення. Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області обґрунтована ст.ст. 20,122 Земельного кодексу України.

При цьому позиції уповноваженого органу щодо можливості передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_1 висловлено не було. Лист не містить ані відмови відповідача, ані погодження передачі земельної ділянки в оренду позивачу.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що зміст листа свідчить на користь висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 відповідачем положення ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України залишені поза увагою.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що для передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 99,5524 га за кадастровим номером НОМЕР_2 для сінокосіння і випасання худоби необхідна зміна цільового призначення такої земельної ділянки є помилковими.

У відповідності до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача від 24 січня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області розглянута без дотримання вимог Земельного кодексу України, а тому суд виходить за межі позовних вимог і визнає дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 протиправними.

Беручи до уваги наведене, а також з метою повного захисту прав позивача, заява якого уповноваженим органом розглянута без дотримання вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду для сінокосіння.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області передати в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_3 згідно заяви від 24.01.2017 року, суд зазначає наступне.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо передачі в оренду земельних ділянок.

Отже, задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа