Справа № 357/9973/16-а
Суддя: Протасова О. М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/9973/16-а
П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Протасова О. М. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

Мінченко Тетяни Петрівни до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправними та нечинними рішення та покладення обов`язку вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква від 25.06.2015 року №5/155, їй було відмовлено в призначенні пільгової пенсії з мотивів ненадання відповідних доказів в підтвердження тієї обставини, що за станом на 01.01.93 вона прожила або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

До Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі вона подала разом з іншими документами вона подала посвідчення громадянина , який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорія 4.

Зазначене посвідчення видається особам, що постійно проживали чи постійно відпрацювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років за станом на 01.01.93 рік.

Позивач посилається на те, що станом на 01.01.93 рік вона проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю (Київська обл., Білоцерківський район м.Узин) більше чотирьох років.

Крім того працівниками пенсійного фонду при прийнятті її документів не ставили під сумнів вказаний період її проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у зв`язку з чим у неї не було необхідності доводити факти її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю будь якими іншими доказами.

В дійсності станом на 01.01.93 р. позивач проживала у зоні посиленого радіекологічного контролю ( Київська обл..Білоцерківський район м.Узин ) більше чотирьох років.

Так зокрема до грудня місяця 1988 року вона проживала в Латвійській РСР у місті Прієкулє Лієпайського району , працювала на Вайнедському промкомбінаті різноробочою

2- ї категорії.

У грудні 1988 років у зв`язку з переводом її чоловіка ОСОБА_2 на інше місце служби до м.Узин Білоцерківського району Київської області сім`я позивача в складі 3-х чоловік перебралась на постійне місце проживання до м.Узин. При цьому з роботи на Вайнедському промкомбінаті вона не звільнялася, оскільки перебувала на той час у відпустці по догляду за дитиною, отримувала відповідну грошову допомогу.

07.12.1988 року чоловік позивача ОСОБА_2 прописав свою сім`ю за місцем проживання : АДРЕСА_1 , у якому вони проживали до березня 1993 року.

Через декілька днів чоловік позивача подав заяву до командування військової частини НОМЕР_1 з питань постановки на квартирний облік.

Позивач перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною сином ОСОБА_3 до досягнення трирічного віку, завагітніла другою дитиною. У зв`язку з цим, вона звернулась до керівництва Вайнедського промкомбінату, де на той час лише формально рахувалась, з заявою про надання відпустки у зв`язку з другою вагітністю.

У березні 1993 року сім`я позивача отримала квартиру АДРЕСА_2 .

18.05.96 року позивач отримала новий паспорт громадянина України, старий паспорт з відмітками про прописку був знищений.

В період з 04.09.1989 року по 22.09.1989 рік перебувала на стаціонарному лікуванні в пологовому відділенні Узинської районної лікарні, в період з листопада місяця по грудень 1989 року перебувала на лікуванні та спостереженні у вказаній лікарській установі.

04.12.89 року у пологовому відділенні Узинської районної лікарні народила сина ОСОБА_4 , який в період з 1989 року по 1992 роки періодично хворів.

Таким чином, за станом на 01.01.93 позивач фактично проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 року 25 днів.

У зв`язку з наведеним вона як позивач має право на пільгову пенсію за віком.

Разом з тим, відповідач рішенням №5/155 від 25.06.15. відмовив у призначенні їй пенсії за віком як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 4 категорії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст..55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобилької катастрофи» та ст.15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказане рішення являється необгронтованим в часині визначення періоду проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю строком на 0 років 6 місяців та 21 день та відмови у зв`язку з цим в призначенні пільгової пенсії.

Позивач вказує, що в даному випадку пропущення ним строку звернення до адміністративного суду сталося з поважних, оскільки копію рішення Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області №5/155 від 25.06.15. вона отримала в кінці серпня 2016 року.

Поштова кореспонденція з копією зазначеного рішення надійшла в період, коли позивач зі своїм чоловіком були відсутні за місцем свого постійного проживання.

Дочка позивача ОСОБА_5 отримала поштову кореспонденцію і не передала її матері оскільки безпосередньо після цього виїхала до Київа для здачі екзамену.

В кінці серпня позивачу стало відомо про зміст зазначеного рішення.

В відкритому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в відкритому судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає, оскільки позивач не доводить того, що позивач дійсно проживала на території посиленого радіологічного контролю у спірний період. Крім того, в матеріалах справи містяться письмово викладені заперечення проти позову, подані відповідачем.

Заслухавши учасників судового процесу, оглянувши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належному правову оцінку, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням начальника Управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі від 25.06.2015 року №5/155 позивачу ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказана відмова мотивована тим, не надано достатньо доказів що 01.01.93 року вона проживала або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Судом встановлено, що позивач має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії. Позивач, досягнувши віку 54 роки, звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказаним вище рішенням відповідача, позивачу було відмовлено в призначенні вказаної пенсії.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 , яке видане Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області, між ОСОБА_2 та позивачем 16.05.1987 року було зареєстровано шлюб. У 1988 років у зв`язку з переводом її чоловіка ОСОБА_2 на інше місце служби до м.Узин Білоцерківського району Київської області сім`я позивача в складі 3-х чоловік перебралась на постійне місце проживання до м.Узин. При цьому з роботи на Вайнедському промкомбінаті вона не звільнялася, оскільки перебувала на той час у відпустці по догляду за дитиною, отримувала відповідну грошову допомог, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_3 , а також свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_3 від 15.04.1988 НОМЕР_4 . Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_6 від 4.12.1989 року, місце реєстрації м.Узин Білоцерківського району Київської області.

Згідно з свідоцтвом про смерть сина - ОСОБА_3 від 24 жовтня 1991 року НОМЕР_5 , реєстрація смерті м.Узин Білоцерківського району Київської області.

Згідно копії довідки 24.11.2015р., позивач починаючи з 04 по 22 вересня 1989 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в пологовому відділенні Узинської районної лікарні. Листопад грудень 1989 року знову знаходилась в на лікуванні на спостереженні в пологовому відділенні. ОСОБА_4 чоловік позивача наблюдався в дільничого педіатора Узинської районної лікарні в 1989 році хворів готрим ренітом, в 1990 році гостре распіраторне захворювання, з 1991 р. по 1992 рік гостре респіраторне захворювання, лікувався в в дільничого педіатра.

Проживання позивача в м.Узин підтверджується показами свідків. Отже свідок ОСОБА_2 суду показав : що позивачка по справі являється його дружиною. До грудня 1988 року він проходив військову службу в Латвії, де проживав разом зі своєю сім`єю. Дружина працювала на заводі. Переїхали до м. Узин на постійне місце проживання на початку грудня 1988 року. Контейнер з усіма речами прибув до м. Біла Церква 21.12.88.З м.Біла Церква до Узин речі перевозили автомобілем, допомагали друзі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . На момент переїзду до м. Узин дружина була вагітною, перебувала у декретній відпустці, але з роботи не звільнилася. Дружина проживала в м. Узин і отримувала виплати на дитину з Латвії. Через кілька днів отримали кімнату в гуртожитку.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що познайомилися з ОСОБА_2 (чоловіком позивачки) 18.12.88 році. 21.12.88 року допомагав перевозити речі з м.Біла Церква до м. Узина. Йому дійсно було відомо, що сім`я переїхала з Латвії до Узина на постійне місце проживання .Потім почав товаришувати з сім`єю ОСОБА_9 .Служив разом з ОСОБА_2 в одній групі, спілкувались до 2000 року.В 2000 році ОСОБА_9 вийшов на пенсію, а його перевели до м. Мелітополя.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що працювала патронажною медсестрою в Узинській районній лікарні з 1987 по 1999 рік. Обслуговувала малих дітей віком до одного року. ОСОБА_11 звернулась до неї у грудні 1988 року, після чого вона спостерігала її дитину. ОСОБА_11 була вагітна другою дитиною, та їй запам`яталася Латвійська медична картка.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що познайомилась з позивачкою в кінці 1988 року у поліклініці. Їх чоловіки обидва ОСОБА_13 ,вони дружили сім`ями. Свідок ОСОБА_5 суду показала,що позивачка доводиться матір`ю. Влітку 2015 року їхала до м. Києва на екзамен.коли зачинила квартиру і спускалася сходами зустріла почтарку, яка передала їй листа для матері. Повертатись до квартири не хотіла, поклала листа до сумки і забула за нього.Виявила листа лише в кінці серпня 2016 року, після чого відразу передала його матері.

Стороною позивача суду було надано достатньо доказів того, що в зазначений період позивач проживала навчалась та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю м.Узин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

В даному випадку малолітня дитина позивача не могла проживати окремо від матері, а мати окремо від неї, так як позивач не позбавлялася батьківських прав, в порядку передбаченому сімейним законодавством України, а вік її сина не дозволяв проживати окремо від матері.

Мотивуючи свої заперечення проти задоволення позову представник відповідача вказує на ту обставину, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, вважають що була повідомлена вчасно.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Посвідчення «Громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими цим законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою Міністрів АРК, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, внаслідок чого їй Київською обласною державною адміністрацією було видано відповідне посвідчення, 4 категорії, серії НОМЕР_6 . Вказане посвідчення невідкликане, не визнане недійсним в установленому законом порядку, а тому є чинним і надає позивачу право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.1 ст.55 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України « Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, а саме 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1,2,3,4, за умови стажу роботи не менш як чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Як встановлено в судовому засіданні позивач досягла віку 54 роки, віднесена до категорії осіб, які постраждали від наслідків аварії на ЧАЕС, 4 категорії і має загальний стаж роботи більше 30 років.

Як передбачено ст.14 Закону України " Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України та є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів АРК, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ країни від 20.01.1997 р. № 51.

Згідно п.2 Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже в даному випадку, для призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідно наявність відповідного посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, внаслідок чого їй Київською обласною державною адміністрацією було видано відповідне посвідчення 4 категорії.

Так, відповідно до приписів Конституції (Основним Законом) України, Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, в основному законі Держава України проголосила соціальний напрям своєї діяльності, зокрема і в діяльності органів державної влади.

Та обставина, що позивач дійсно є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, є відповідне посвідчення 4 категорії, серії НОМЕР_6 . Разом з тим, відсутність у ОСОБА_1 необхідної довідки, передбаченої ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зумовлена певними обставинами, що саме по собі не спростовує ту обставину, що ОСОБА_1 фактично проживала на території посиленого радіологічного контролю у спірний період.

Законодавець у ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», покладаючи на громадянина обов`язок надати довідку, що підтверджує період проживання на забрудненій території, мав на меті виключити можливість безпідставного призначення пенсії із зниженням пенсійного віку для громадян за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, основним завданням громадянина, який вважає, що він має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку є довести ту обставину, що він дійсно проживав на території посиленого радіологічного контролю у спірний період.

Крім того, відповідно до ст.44 Закону України " Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов"язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Позивач ОСОБА_1 підтверджує належними доказами необхідний період проживання на території посиленого радіологічного контролю, і тому суд вважає, що рішення начальника УПФУ у Білоцерківському районі № 5/155 від 25.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» винесено з формальних підстав, лише тому що у позивача відсутня необхідна довідка, а не тому, що вона дійсно не проживала на території посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, станом на 01.01.1993 року позивач проживала на території зони посиленого радіологічного контролю більше ніж 4 роки, що було достатнім для віднесення її до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідних документів, що підтверджують її статус.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи подані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд вважає, що позивачем надано належні докази в розумінні ст. 70 КАС України, що підтверджують період її проживання в м.Біла Церква та м.Узин Київської області у спірний період, а відповідач УПФУ у Білоцерківському районі свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення не виконав, законність його винесення належними доказами не підтвердив, хоча обов`язок щодо такого доказування покладено на нього законодавцем ст.72 КАС України.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не провівши належним чином перевірки та не витребувавши відповідних документів, в порушення вимог законодавства, необґрунтовано відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За викладених обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії та набуття права на пенсію, і тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог... якщо це необхідно для повного захисту прав свобод чи інтересів...

Відповідно до ч. ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 19, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 6,9,17, 99, 160-163, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області №5/155 від 25.06.2015 р. про відмову у призначенні ОСОБА_11 як потрпілій від Чорнобильської катастрофи 4 категорії із зниженнням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати відповідача Білоцерківське об"єднене Управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_11 пенсію за віком як потерпілій від Чорнобильської катастрофи 4 категорії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративногоа суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова