Справа № 808/1027/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року об 10 год. 37 хв.Справа № 808/1027/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невикористання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році,

за участі представників:

від позивача ОСОБА_1

(діє на підставі довіреності №04-233/814 від 25.04.2017 року)

від позивача ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності №20-83 від 26.12.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі відповідач, ПАТ «Запоріжсталь»), в якому просить стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невикористання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 23663885,10 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що згідно з пунктом 2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Відповідно до «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» (форма 10-ПІ річна-поштова) затвердженого наказом Мінпраці України від 10 лютого 2007 року №42, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 12640 осіб, таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», на підприємстві відповідача повинна складати 506 осіб. Згідно відомостей наданих відповідачем у Звіті, на його підприємстві в звітному періоді працювало 315 інвалідів, що є порушенням Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких зазначено, що підприємством здійснено всі законодавчо встановлені заходи для виконання нормативу працевлаштування інвалідів. Проте, не дивлячись на всі здійснені заходи, норматив з працевлаштування інвалідів в 2016 році підприємству виконати не вдалося не з своєї вини. Просить відмовити в задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 12 липня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06 січня 2017 року ПАТ «Запоріжсталь» подало позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, затверджений наказом Мінпраці України № 42 від 10 лютого 2007 року, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 12640 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 315 осіб. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 506 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників 1565246,2 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 123832,77 гривень.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 23652059,07 грн. (123832,77 грн. х (506-315). Крім того, нарахована пеня у розмірі 11826,03 грн. (23652059,07 х 0,05% (розрахунковий розмір пені) = 11826,03 грн. х 1 (кількість днів) = 11826,03 грн.).

Відповідно до частини 8 статті 69 Господарського кодексу України (далі - ГК), підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Згідно з частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 (далі Закон № 875-ХІІ), забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частини 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судом встановлено, що ПАТ «Запоріжсталь» є юридичною особою та відноситься до категорії субєктів підприємницької діяльності, яким, відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, який у відповідача повинен складати 506 робочих місця, про що і зазначено в Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Водночас, загальні принципи застосування відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності визначені Господарським Кодексом України, й, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» покладає на підприємство обов'язок створити, атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи державної служби зайнятості, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів, а тому суд вважає, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2016 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2016 року подані до Запорізького міського центру зайнятості звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 04 січня 2016 року, 14 січня 2016 року, 01 лютого 2016 року, 12 лютого 2016 року, 01 березня 2016 року, 16 березня 2016 року, 04 квітня 2016 року, 11 квітня 2016 року, 21 квітня 2016 року, 29 квітня 2016 року, 13 травня 2016 року, 01 червня 2016 року, 09 червня 2016 року, 04 липня 206 року, 03 серпня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 15 вересня 2016 року, 03 жовтня 2016 року, 21 жовтня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 02 грудня 2016 року, 15 грудня 2016 року, 23 грудня 2016 року.

Також встановлено, що у 2016 році ПАТ «Запоріжсталь» здійснювалось опублікування про прийом на роботу інвалідів у друкованих засобах масової інформації - у місцевих газетах «Індустріальне Запоріжжя», «Панорама» та корпоративній газеті «Дніпровський металург» (копії відповідних аркушів сторінок із газет долучені до матеріалів справи).

Судом встановлено, що в мережі Інтернет - на офіційному веб-сайті ПАТ «Запоріжсталь» у розділі «Вакансії» (http:zaporizhstal.com/ru/personal/vakansii/) розміщувалась інформація про набір на роботу інвалідів, по телебаченню в ефірі телеканалу «ТВ-5» розміщувалися оголошення із запрошенням про працевлаштування інвалідів, а також підприємство періодично здійснювало у телефонному режимі інформування центрів зайнятості про створення та наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, надавало консультації всім інвалідам, які зверталися на підприємства.

Крім цього, з метою інформування інвалідів щодо працевлаштування, ПАТ «Запоріжсталь» активно приймало участь у тематичних заходах, які проводились територіальними органами Державного центру зайнятості. Так, на запрошення районних центрів зайнятості представники підприємства брали участь у ярмарках вакансій для інвалідів, засіданнях круглих столів.

Також відповідачем надані розпорядження про прийняття на роботу, довідки до акта огляду МСЕК, направлення на працевлаштування.

Процедуру подання підприємствами, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 (далі Порядок №70).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 (далі Порядок №316), відповідно до п. 2.1 якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в 2016 році відповідач подавав до Фонду соціального захисту інвалідів звіти за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якому надавав інформацію про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

Варто зазначити, що, не дивлячись на всі заходи, прийняті відповідачем, норматив працевлаштування інвалідів не вдалось виконати.

Тому суд вважає, що сукупність названих обставин свідчить, що ПАТ «Запоріжсталь» вжито всі належні заходи щодо пошуку та працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій, передбачених статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Стосовно нарахування пені суд зазначає наступне: частиною 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Оскільки суд вважає, що позивачем не доведено правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, відповідно, вимога про стягнення пені є такою, що не відповідає нормам сттатті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов