Справа № 335/7432/17
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/7432/17 2-а/335/335/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року cуддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що їй з 08.11.2006 р. управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, було призначено пенсію по вислузі років згідно п. „е" ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після досягнення пенсійного віку - 58 років, вона набула права на призначення державної пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

22.05.2017 позивач звернулася до відповідача з особистою заявою встановленого зразку про призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із підвищенням її розміру за ч.3 ст.29 Закону №1058 та виплатити різницю з часу призначення пенсії. Також 22.05.2017 року вона звернулася із заявою про виплату їй грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, яка раніше виплачена не була.

За результатами розгляду звернення відповідач листом від 06.06.2017 № 117/П-9 повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за її призначенням, посилаючись на відсутність для цього законних підстав, а листом № 118/П-9 від 06.06.2017 року відмовив і у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, з посиланням на те, що пенсія за віком „не первинна".

Посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, позивач просила суд визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та відмову у її перерахунку та виплаті грошової допомоги, викладену у листах від 06.06.2017 року № 118/П-9 та від 06.06.2017 року № 117/П-9. протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії із підвищенням її розміру відповідно до ч. З ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з часу призначення пенсії із урахуванням різниці, що вже була виплачена та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із врахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014,2015,2016) за призначенням пенсії.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2017 відкрито скорочене провадження у даній справі.

До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.11.2006 р. управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, було призначено пенсію по вислузі років згідно п. „е" ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після досягнення пенсійного віку - 58 років, вона набула права на призначення державної пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV).

22.05.2017 позивач звернулася до відповідача з особистою заявою встановленого зразку про призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із підвищенням її розміру за ч.3 ст.29 Закону №1058 та виплатити різницю з часу призначення пенсії. Також 22.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату їй грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, яка раніше виплачена не була.

За результатами розгляду звернення відповідач листом від 06.06.2017 № 117/П-9 повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за її призначенням, посилаючись на відсутність для цього законних підстав, а листом № 118/П-9 від 06.06.2017 року відмовив і у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, з посиланням на те, що пенсія за віком „не первинна".

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 9 № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Переведення з одного виду пенсії на інший виконується в порядку, передбаченому частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом.

Водночас, у 2017 році позивач звернувся до відповідача за призначенням іншого виду пенсії на підставі іншого закону, а не за переведенням з одного виду пенсії на інший у відповідності до ст. 45 Закону № 1058-ІV, на що посилається відповідач.

Враховуючи те, що пенсія позивачу згідно із Законом № 1058-ІV призначається вперше, отже для її розміру мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше за цим законом, а не формули, які використовуються при переході із одного виду пенсії, призначеної за цим законом, на інший.

Таким чином, відповідач при обрахунку пенсії за віком позивача відповідно до Закону № 1058 повинен був застосувати показники середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки у відповідності до ст. 40 Закону № 1058-ІV.

Отже, в даному випадку повинен був застосований показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015 та 2016 роки.

Зазначена правова позиція щодо застосування норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 29 листопада 2016 року (справа № 133/476/15-а), яка в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами України.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058, та не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не заперечуючи наявності у позивача страхового стажу - 35 років, УПФУ вказує на те, що право на грошову допомогу мають особи, за умови, якщо до часу призначення пенсії за віком вони не отримували будь-яку іншу пенсію.

Тобто, позиція відповідача полягає у тому, що оскільки позивачу раніше призначалася пенсія за віком, то під час переведення на пенсію за віком у нього відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таку позицію УПФУ суд вважає необґрунтованою з таких підстав.

З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058.

Отже, згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 підставою для відмови у невиплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії, а не призначення пенсії в минулому.

Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на момент виникнення у позивача права на пенсію, він не отримував будь-якого іншого виду пенсій, то відмова УПФУ у виплаті позивачу грошової допомоги не ґрунтується на приписах чинного законодавства, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, що також узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України з аналогічних питань.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульованими, наприклад, як у справах «Андрєєва проти Латвії», «Солодюк проти Росії», право Позивача на отримання пенсії утворює об'єкт захисту ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із яким кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідним цій справі прецедентом є рішення ЄСПЛ «Щокін проти України», в якому суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1, по-перше, у зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим, та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по- друге, національними органами не було дотримано вимог законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для Заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

На вимоги якості закону також вказується у рішення ЄСПЛ від 24.04.1990 року у справі «Круслен проти Франції» міститься вимога передбачуваності закону, згідно з якою закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені втручатись у їх основні права.

Отже, оскаржуваним рішенням Відповідач встановив обмеження в реалізації прав Позивача на пенсійне забезпечення, здійснивши перевід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, зменшивши тим самим розмір пенсії за віком.

Враховуючи викладені вище обставини суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання рішення протиправними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок її пенсії є законними та обґрунтованими.

На підставі статті 94 КАС України та враховуючи немайновий характер позовних вимог, на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48,

58, 69, 71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114,121,160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити .

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та відмову у її перерахунку та виплаті грошової допомоги, викладену у листах від 06.06.2017 року № 118/П-9 та від 06.06.2017 року № 117/П-9 протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії із підвищенням її розміру відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з часу призначення пенсії із урахуванням різниці, що вже була виплачена., починаючи з 22.05. 2017 року .

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення - 22.05.2017 р , з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 01 вересня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Н.І. Рибалко