Справа № 804/6093/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 р. справа № 804/6093/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чорної В.В., суддів Олійника В.М., Єфанової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, третя особа - Ленінський РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу № 485 о/с від 06.11.2015 р., поновлення на службі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення до позовної заяви (а.с. 93-98), просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 року про її звільнення, зобовязати МВС України працевлаштувати позивача на посаду в органах внутрішніх справ, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 гривень та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. № 485 о/с її звільнено з посади слідчого слідчого відділу Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Посилаючись на те, що про своє звільнення вона дізналась 29.08.2016 року, тобто, лише після закінчення відпустки по догляду за дитиною, в якій вона перебувала, звільнення з органів внутрішніх справ вважає протиправним. Також, позивач посилається на те, що її звільнення відбулося під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, що суперечить вимогам Кодексу законів про працю України, якими закріплено гарантії щодо обмеження на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років. З огляду на сукупність викладених обставин, просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді та стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн. (а.с. 4-9).

Ухвалами суду від 25.11.2016 р., від 20.03.2017 р. та від 12.04.2017 р. в якості відповідачів у справі залучено Ліквідаційну комісію Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Міністерство внутрішніх справ України та Державну казначейську службу України, відповідно (а.с. 82, 124-125, 179).

Представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області за довіреністю ОСОБА_2 подані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не є правонаступником Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, а належним відповідачем по даній справі має виступати Ліквідаційна комісія Дніпропетровського міського управління МВС України в Дніпропетровській області. Крім того, як слідує із заперечень, позивача було звільнено із займаної посади згідно п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС через скорочення штатів, незважаючи на перебування її у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, оскільки згідно п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Відтак, оскаржуваний наказ, на думку представника відповідача, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 34-43).

Представником ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області за довіреністю ОСОБА_3 подано до суду письмові пояснення та заперечення, в яких вона просить суд при розгляді спірних правовідносин врахувати позицію Верховного суду України, викладену в постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р., та позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в аналітичній довідці про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративним судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби від 01.02.2009 р. В цьому контексті, посилається на висновок вищих судів про те, що передбачені законодавством про працю норми не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий та начальницький склад органів внутрішніх справ), а проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано спеціальним законодавством. За таких обставин, вважає безпідставними посилання позивача на норми трудового законодавства, якими закріплено гарантії щодо обмеження на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством Законом України «Про Національну поліцію», згідно якого, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (а.с. 105-108, 119-122).

Представником МВС України за довіреністю ОСОБА_4 подані заперечення проти позову, в яких зазначено, що згідно з пп.«г» п. 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Як слідує із наданих представником відповідача заперечень, позивач не виявила бажання проходити подальшу службу в органах поліції, у звязку з чим була звільнена із займаної посади. Відтак, представник відповідача вважає оскаржуваний наказ прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 147-152).

В судовому засіданні 19.05.2017 року позивач ОСОБА_1 та представник ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 додаткових доказів чи пояснень по справі не надали, клопотань про допит свідків чи проведення судових експертиз не заявили.

Інші сторони, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання 19.05.2017 року не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались.

Враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено без участі сторін в порядку письмового провадження.

При цьому, розглядаючи заявлене представником відповідача-2 письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском позивачем встановленого строку звернення до суду, суд не знайшов підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не надано доказів вручення ОСОБА_1 листів ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р., від 12.11.2015 р. та від 28.11.2015 р., якими їй повідомляється про винесення оскаржуваного наказу та пропонується отримати трудову книжку (відповідачем надані лише копії цих листів, без доказів їх направлення та вручення позивачці) (а.с. 45-49). Зазначені обставини, на думку суду, є підставою для розгляду справи по суті, при цьому, початком перебігу строку звернення позивачки до суду з даним позовом є документально підтверджена дата отримання нею копії трудової книжки та витягу з наказу 29.08.2016 року (а.с. 16, 17). Отже, звертаючись до суду з даним позовом 19.09.2016 року, ОСОБА_1 не пропустила місячний строк звернення до адміністративного суду, а тому позовна заява має розглядатися по суті в загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення, надані представниками сторін під час судового розгляду справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 наказом ГУМВС України у Дніпропетровській області № 13 о/с від 11.02.2009 р. прийнята на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 54 о/с від 01.11.2013 р. капітану міліції ОСОБА_1, слідчому слідчого відділу Ленінського районного відділу Дніпропетровського міського управління, з 22 жовтня 2013 року по 28 серпня 2016 року надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 114).

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 р. капітана міліції ОСОБА_1, слідчого СВ Ленінського РВ Дніпропетровського міського управління, з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів), згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ІХ Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 10).

Не погодившись із зазначеним наказом відповідача-1, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - ОСОБА_4 № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).

Відповідно до п. 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, позивач попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведеного вбачається, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто, протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.

Враховуючи, що ОСОБА_4 України від 02.07.2015 р. № 580-VIІI «Про Національну поліцію» опубліковано 06.08.2015 року в газеті «Голос України», відповідно, 3-х місячний термін щодо попередження про майбутнє звільнення слід рахувати з 07.08.2015 року, отже, протягом 3-х місяців з цього моменту особа мала повідомити про своє бажання працювати у поліції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що не зверталась до відповідача із заявою про переведення для проходження служби в поліції.

Аналогічні обставини підтверджені довідкою ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13.10.2016 р. (а.с.44).

Отже, ОСОБА_1 для вирішення організаційних питань щодо звільнення з системи органів МВС України, що ліквідуються, та подальшого проходження служби в органах національної поліції, що створюються, до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України не прибула, з відповідними рапортами не зверталась. Зазначене свідчить про те, що вона не повідомила про намір працювати в новоствореній системі органів національної поліції.

Таким чином, в ході розгляду справи не підтверджено факту звернення ОСОБА_1 із рапортом (заявою) про бажання проходити службу в лавах національної поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Згідно пунктів 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Слід враховувати, що вказана норма закону не передбачає різниці у наслідках застосування вказаної норми у відповідності до виду відпустки, а отже, перебування особи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не є перешкодою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ з підстав, визначених цим законом.

За викладених обставин, суд не приймає доводи позивачки про те, що її звільнення проведено відповідачем всупереч нормам трудового законодавства - зокрема, Кодексу законів про працю України, щодо заборони звільнення жінок, які перебувають у декретній відпустці. Суд також зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними у відносинах публічної служби є норми спеціальних законів, а загальні норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі, про що неодноразово вказував Верховний Суд України в своїх рішеннях.

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених вище обставин, враховуючи належне попередження позивачки (в силу закону) про майбутнє звільнення за скороченням штатів, та не виявленням нею у встановлені законом строки бажання проходити службу у поліції, суд дійшов висновку, що ГУ УМВС України в Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. № 485 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з посади слідчого СВ Ленінського РВ Дніпропетровського міського управління за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) задоволенню не підлягають.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні від них вимоги про зобовязання МВС України працевлаштувати позивачку на посаду в органах внутрішніх справ, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Зазначене рішення суду узгоджується з судовою практикою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справах аналогічної категорії (а.с. 173-176, 213-219).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7