Справа № 826/14414/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СГ Україна» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СГ Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 лютого 2015 року № 3.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «СГ Україна», звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ «СГ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Систем груп Україна» та ТОВ «Граммон» за серпень 2014 року.

За результатами перевірки контролюючим органом виявлено порушення ТОВ «СГ Україна» п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року на загальну суму 232 790,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 15 січня 2015 року № 23/26-55-22-03/39161502 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2015 року № 3, яким позивачеві визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 290 988,00 грн., у тому числі: 232 790,00 грн. - за основним платежем, 58 198,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи зазначене рішення податкового органу протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в межах даного спору не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України.

Так, згідно з п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч. 1 ст. 8 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 201 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлюючи обставини правомірності/неправомірності відображення в податковому обліку господарських операцій, слід ретельно, в сукупності та взаємозв'язку досліджувати всі надані податковим органом та платником податків докази щодо реального/нереального здійснення господарських операцій.

Для підтвердження реального здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, апелянтом надано до суду апеляційної інстанції документи, які не надавались до суду першої інстанції та які судом першої інстанції не витребовувались.

На виконання вимог ч. 2 ст. 195 КАС України представником апелянта під час судового засідання апеляційного суду обґрунтовано поважність причин ненадання вказаних доказів до суду першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду визнала можливим дослідження цих доказів.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи встановлено, що податковим органом виявлено відсутність реальності вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Систем груп Україна» та ТОВ «Граммон». Вказані обставини відображено у акті перевірки від 15 січня 2015 року № 23/26-55-22-03/39161502.

Між ТОВ «СГ Україна» (покупець) та ТОВ «Граммон» (постачальник) укладено договір від 07 липня 2014 року № 87, відповідно до якого постачальник зобов'язується передавати покупцю обладнання та комп'ютерні програми, а покупець - приймати такий товар та оплачувати його згідно умов цього договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 07 липня 2014 року № 87, видаткових накладних, податкових накладних, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, платіжних доручень.

Згідно доводів позивача доставка товару від ТОВ «Граммон» до позивача здійснювалась із залученням перевізника, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

З товарно-транспортних накладних вбачається, що пунктом розвантаження є м. Київ, бульвар Лепсе, 4.

На підтвердження того, що у позивача є приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Лепсе, 4, товариством надано копію договору оренди приміщення від 04 червня 2014 року №100, акт від 14 липня 2014 року приймання-передачі приміщення в оренду згідно договору оренди приміщення від 04 червня 2014 року № 100 та додаток №1 до договору оренди приміщення від 04 червня 2014 року № 100.

Також з товарно-транспортних накладних вбачається, що перевізником є ДП «Компанія «Атлас».

Для підтвердження того, що перевезення дійсно відбувались позивачем надано до суду договір оренди авто № 98 від 01 червня 2014 року, укладеного з ДП «Компанія «Атлас».

На переконання колегії суддів, первинними документами, які наявні в матеріалах справи, підтверджено фактичне виконання господарських відносин із вказаним контрагентом.

Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Також, між ТОВ «СГ Україна» (покупець) та ТОВ «Систем груп Україна» (постачальник) укладено договір від 01 липня 2014 року № 39, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупцю обладнання, а покупець зобов'язується приймати такий товар та оплачувати.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 01 липня 2014 року № 39, видаткових накладних, податкових накладних, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, платіжних доручень.

Згідно доводів позивача, доставка товару від ТОВ «Систем груп Україна», здійснювалась позивачем самостійно автомобілем Fiat Doblo Panorama, орендованим у державного підприємства «Компанія «ATLAS», що підтверджується договором оренди від 01 червня 2014 року № 98 та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно пункту 4.1 частини четвертої договору від 01 липня 2014 року № 39 оплата ціни партії товару проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Для підтвердження здійснених розрахунків позивачем надано копії рахунків на оплату та платіжних доручень.

Також, для підтвердження повноважень в операціоністів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виписувати податкові та видаткові накладні від ТОВ «Систем груп Україна» позивачем надано до суду апеляційної інстанції довіреності від 31 травня 2014 року.

Окрім того, надано довіреність, яка засвідчує право ОСОБА_3 виписувати податкові та видаткові накладні від ТОВ «Граммон».

Отже, матеріалами справи спростовано висновки податкового органу стосовно підписання податкових накладних не уповноваженими особами.

З наявних в матеріалах справи копій первинних документів по взаємовідносинам позивача з контрагентами, колегією суддів не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між ТОВ «СГ Україна» та його контрагентами - ТОВ «Систем груп Україна» та ТОВ «Граммон» вказано на акти Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 30 грудня 2014 року № 1321/26-55-22-13/38999959 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Граммон» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Про сервіс» за період серпень 2014 року та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 16 грудня 2014 року № 1238/26-55-00-02/37193731 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Систем груп Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Граммон» та ТОВ «СК-ЕКСПРЕСТРЕЙД» за період з 01 липня 2014 року по 31 липень 2014 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, у випадку, коли платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання права на податковий кредит з податку на додану вартість та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, зазначені у актах обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагента. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

З огляду на викладене, з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 72 КАС України не надано доказів, які б ставили під сумнів виконання вказаних господарських операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СГ Україна» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СГ Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві № 3 від 04 лютого 2015 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.