Справа № 826/17923/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Коротких А.Ю.

Літвіної Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій Управління щодо відмови позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними; зобов'язання встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2017 року даний адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії щодо встановлення ОСОБА_3 статусу інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано документального підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта та позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування цивільної оборони в період з 21 по 19 травня 1986 року; на момент аварії працював водієм Центральної поліклініки МВС УРСР.

Дані обставини підтверджуються випискою з додатку №3 до наказу МВС УРСР від 29 грудня 1990 року №437, а саме в пункті 43 Списку працівників МВС УРСР, які приймали участь в роботах пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, зазначено, що ОСОБА_3 - водій Центральної поліклініки МВС УРСР; довідками Центральної поліклініки МВС УРСР від 30 серпня 1990 року №4/3-20.П5 та Центральної поліклініки МВС України від 25 березня 1996 року №55/3-15.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 15 травня 2009 року ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії.

Відповідно до довідки МСЕК від 10 грудня 2012 року серія 10 ААА №800377 ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати працездатності 70% у зв'язку з профзахворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про визнання інвалідом війни та видати йому посвідчення відповідного зразка.

Листом від 30 вересня 2016 року №01-34-17230 Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації відмовило позивачу у визнанні відповідного статусу та видачі посвідчення, посилаючись на відсутність документальних підтверджень залучення позивача до складу формувань цивільної оборони.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є підставою для отримання статусу інваліда війни та відповідного посвідчення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 ч. 2 статті 7 Закону № 3551 установлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (надалі - Положення № 302) посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Згідно з п. 7 Положення, посвідчення інваліда війни видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до п. 12 цього Положення посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5, зокрема «Посвідчення інваліда війни» видаються інвалідам війни на підставі одного з таких документів: «Удостоверение инвалида Отечественной войны», «Удостоверение инвалида о праве на льготы», для малолітніх в'язнів - «Удостоверение» і довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, довідки, видані органами Міноборони, МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Мінпраці.

Зокрема, у наданому пакеті документів до заяви про отримання статусу та видачі посвідчення інваліда війни позивачем, серед іншого, надано довідку МСЕК від 10 грудня 2012 року серія 10 ААА №800377.

Окрім того, на підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі формувань Цивільної оборони матеріали справи містять: наказ МВС УРСР від 29 грудня 1990 року №437, додаток №3 до цього наказу МВС УРСР, довідки Центральної поліклініки МВС УРСР від 30 серпня 1990 року №4/3-20.П5 та Центральної поліклініки МВС України від 25 березня 1996 року №55/3-15, лист Міністерства праці та соціальної політики України від 20 вересня 2007 року №15078/фв.

Отже, позивачем надано як відповідачу, так і суду докази наявності підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, передбачених п. 9 ч. 2 статті 7 Закону, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція закріплена в ухвалі ВАСУ від 08 квітня 2015 року у справі № К/9991/61074/11.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що позивачем не надано підтверджуючих документів (розпорядження, накази) про залучення його до складу формувань Цивільної оборони, з огляду на те, що чинним на той час законодавством не було передбачено обов'язку видачі розпорядчого документа про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони. Згідно наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29 червня 1976 року (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Коротких А.Ю.

Літвіна Н.М.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Літвіна Н. М.

Коротких А. Ю.