Справа № 335/5271/17
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5271/17 2-а/335/245/2017
П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2017 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Бойка О.Ю. при секретарі Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі, заступника командира роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними вимогами діями працівника патрульної поліції при здійснення ними своїх повноважень,

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідачем 2, як субєктом владних повноважень, при здійсненні своїх повноважень не дотримані вимоги чинного законодавства України щодо порядку відсторонення осіб від керування транспортним засобом та огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого спяніння. Просив суд визнати дії відповідача 2 що до незаконного затримання та обмеження прав позивача протиправними, та стягнути з відповідача 1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги двічі уточнювались, остаточно позивач просив визнати незаконними дії відповідача 3 щодо безпідставного направлення позивача до спеціальної медичної установи КУ ЗОНД ЗОР для проведення обстеження на стан сп`яніння та дії щодо участі відповідача 3 у процесі відбору біологічного матеріалу для проведення обстеження на стан наркотичного сп`яніння, стягнути з держави в особі відповідача 4 компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час зясування обставин аварійної ситуації, яка трапилась 26 січня 2017 року за участю автомобіля позивача, співробітник патрульної поліції без належних на то підстав направив позивача на проходження обстеження на стан спяніння, при цьому вів себе неввічливо та грубо. Зазначає, що під час відбору аналізів співробітник поліції не дав можливості йому закрити двері в туалетну кімнату, хватаючись при цьому за рукоятку табельної зброї, внаслідок чого позивач був змушений під принизливим та протиправним тиском співробітника поліції здавати аналіз публічно і під відеозапис, при цьому його бачили сторонні люди. Позивач зазначає, що його не покидають неприємні та болючі, соромні спогади, що завдає йому психологічний дискомфорт і постійно нагадує про пережите приниження та грубу неповагу. Він відчуває страждання в силу того, що змушений звертатися за допомогою фахівців, витрачати свій робочий час і особистий час на вирішення питань, пов'язаних з неправомірними діями відповідача. Вказує, що протиправними діями патрульного поліцейського його моральному здоровю спричинено значної моральної шкоди. В обґрунтування розміру моральної шкоди посилається на висновок спеціаліста психолога ОСОБА_3, відповідно до якого грошовий еквівалент моральних страждань позивача визначається у розмірі від 320 000.00 до 490 000.00 грн., але ж, враховуючи тяжкий фінансовий стан бюджету України, вважає, що розмір моральної шкоди мінімально може складати символічну суму у 100.000,00 грн., яка носить профілактично-виховний характер.

У судове засідання позивач та його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з'явились, підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Представники відповідачів 1, 2, 4, відповідач 3 у судове засідання з'явилися, проти позовних вимог заперечували. Представник відповідача 1 надав суду заперечення, посилався у них на відсутність будь якого порушення законодавства в діях співробітників поліції, а також на необґрунтованість розміру моральної шкоди. Представник відповідача 2 надав суду заперечення, посилався у них на помилки у позовної заяві що до правильного найменування відповідачів, та на відсутність будь якого порушення законодавства в діях співробітника поліції, а також на необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх запереченнях зазначив, що будь яких порушень діючого законодавства під час виконання своїх обовязків не допускав, а позивач, в свою чергу, вів себе некоректно та образливо.

Представник відповідача 4 надав суду заперечення, посилався у них на відсутність, на його думку, у матеріалах справи доказів спричинення моральної шкоди позивачеві, а також на необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, відповідачів 1, 2, 3, 4 суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини, та відповідні їм правовідносини.

Так, 26.01.2017 року. приблизно об 11 г. 15хв. по вулиці Садівництва в сторону траси М-18 Харків Сімферополь відбулася аварійна ситуація за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1., та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 Автомобіль який рухався у зустрічному напрямку проїжджаючи повз автомобіля позивача зачепив своїм лівим дзеркалом ліве дзеркало автомобіля позивача. Автомобіль з яким відбулося зіткнення не зупинився. Враховуючи це та те, що пошкодження були не значні і матеріальних претензій в позивача не було він вирішив їхати далі. Проїхавши метрів пятсот позивач побачив що за ним їде автомобіль із включеним аварійним сигналом. Позивач зупинився, до нього підійшов водій автомобіля з яким відбулося зіткнення та запропонував визвати патрульну поліцію. Усі питання що до пошкоджень автомобілів під час пригоди були вирішені на місті, будь яких додаткових претензій водії автомобілів не мали.

На виклик прибули співробітники патрульної поліції, а саме екіпаж «Іскра 0352», в складі якого перебував відповідач 3 ОСОБА_2, та екіпаж «Іскра 0317». Відповідач 3 ОСОБА_2 в процесі зясування обставин ДТП запропонував позивачу пройти обстеження на стан наркотичного спяніння та проїхати для цього до Комунальної установи «Запорізький обласний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради. При цьому жодних прав, передбачених Конституцією України та КпАП України, позивачеві не розяснювались. Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Судом встановлено, що підставами для направлення позивача на медогляд була наявність підозри у співробітників поліції, що позивач знаходиться у стані спяніння. При цьому, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського АР0233, наданого представником відповідача, та дослідженого у судовому засіданні, в якості ознаки спяніння поліцейський ОСОБА_2 зазначає «вузькі зірниці, втомлені очі».

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція) визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - «Стан спяніння»), та оформлення результатів такого огляду.

Відповідно до п.2 розділу І, п.12 розділу ІІ Інструкції, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (надалі «Поліцейський») є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Відповідно до п.7 розділу I Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі «Заклад охорони здоровя»).

З викладеного вбачається, що проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я у випадку відмови водія від проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами.

Відповідно до Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як встановлено під час дослідження відеозапису з нагрудної камери АР0233, та не заперечувалось сторонами під час судового розгляду, будь якої перевірки реакції на світло зіниць позивача поліцейським ОСОБА_2 не проводилось.

Інструкція містить вичерпний перелік конкретних ознак алкогольного, наркотичного та іншого спяніння, наявність яких дає підстави вважати, що особа перебуває у стані спяніння згідно з ознаками такого стану, та розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно, не можна вважати ознакою наркотичного спяніння звужені зіниці, якщо не зясована їх реакція на світло. Втомлені очі взагалі не можуть бути будь якою з ознак спяніння особи.

Окрім того, з аналізу вимог Інструкції слід зробити висновок, що ознак спяніння має бути дві та більше, для наявності аргументованих підстав у поліцейського вважати про знаходження особи у стані спяніння, оскільки Інструкція передбачає наявність саме ознак, тобто множини.

З урахуванням вищенаведеного, дії поліцейського ОСОБА_2 в частині направлення позивача до спеціальної медичної установи КУ ЗОНД ЗОР для проведення обстеження на стан сп`яніння не відповідають вимогам існуючого законодавства, а тому підлягають визнанню незаконними.

Щодо дій відповідача 3 в частині присутності під час відбору сечі у КУ ЗОНД ЗОР, слід зазначити наступне. Як встановлено судом під час дослідження відеозапису з нагрудної камери АР0233, наданого представником відповідача 2, обстеження позивача у КУ ЗОНД ЗОР на стан алкогольного спяніння показало негативний результат. Лікар - нарколог запропонував позивачу здати зразок біоматеріалу (сечі) на аналіз, після чого позивач пішов до туалету і намагався закрити двері, але поліцейський ОСОБА_2 за вказівкою лікаря КУ ЗОНД ЗОР який робив обстеження, змусив відповідача відкрити двері до туалету та наказав відповідачу здати зразок біоматеріалу (сечі) на аналіз у його присутності. При цьому, це фіксувалось на відеокамеру іншого поліцейського. Результат обстеження був негативний, стану алкогольного або наркотичного спяніння в позивача виявлено не було.

Що до посилання відповідачем 3 у своїх запереченнях на п.1.1.3. Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організації проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, узгодженого Директором Департаменту розвитку медичної допомоги МОЗ України 18.01.2011 року, слід зазначити, що виконання цього порядку покладено виключно на працівників закладів охорони здоровя. Відповідно, термін « уповноважена особа» , присутність якої можлива під час відбору від живих осіб біологічного матеріалу, стосується саме працівників відповідних закладів охорони здоровя.

Слід зазначити, що ні Законом України «Про національну поліцію», ні КпАП України, ні Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, ні Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року, ні Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими Наказом міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 року, тобто законодавчими актами, які регламентують дії поліцейських при направленні осіб на обстеження на стан спяніння та проведення такого обстеження, не передбачено право співробітника поліції бути присутнім при опорожненні сечового міхура людини, що носить досить інтимний характер, та може спричинити морально етичні незручності. Тим більш неприпустимо при цьому застосування засобів відео фіксації.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п.5 розділу 1 Правил етичної поведінки поліцейський, затверджених Наказом міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 року, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема:

верховенства права;

дотримання прав і свобод людини;

законності; відкритості та прозорості;

політичної нейтральності;

взаємодії з населенням на засадах партнерства;

безперервності;

справедливості, неупередженості та рівності.

Відповідно до ч.1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 року, Під час виконання службових обовязків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Відповідно до ч. 2 розділу 2 вищезазначених Правил, під час виконання службових обовязків поліцейському заборонено, зокрема, сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно ст.31 ЗУ «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи у вигляді застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобовязана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Статтею ст. 2 КАС України та в п. 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень судам належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Поліцейський ОСОБА_2 жодного належного та допустимого доказу необхідності відео фіксації фізіологічного процесу сечовипускання позивача суду не надав, крім того, не повідомив позивачеві про причини застосування до нього превентивного заходу у вигляді застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Надані відповідачем 2 відеозаписи обставин подій не тільки не підтверджують правомірності дій поліцейського ОСОБА_2, а навпаки, є належними та допустимими доказами їх невідповідності вимогам діючого законодавства.

З урахуванням вищенаведеного, дії поліцейського ОСОБА_2 що до участі у процесі відбору біологічного матеріалу для проведення обстеження на стан наркотичного сп`яніння позивача підлягають визнанню незаконними.

Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення.

Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму (п. 4) зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Відповідно до п.10-1 Постанову Пленуму при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом, а якщо відповідним законом це не передбачено, або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно з п.3. ст.19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

В якості обґрунтування наявності моральної шкоди та розміру її компенсації позивачем до розгляду справи по суті було надано висновок спеціаліста-психолога ОСОБА_3, які залучені до справи у якості доказу. Згідно даного висновку, діями працівника патрульної поліції при здійсненні ним своїх службових повноважень дійсно були спричинені моральні страждання (моральна шкода) громадянину ОСОБА_1 Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених громадянину ОСОБА_1, визначено відповідно до сили, глибини і тривалості моральних страждань, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього психо-емоційного стану, в розмірі від 320.000,00 гривень до 490.000,00 гривень. Також, як на значиму обставину, спеціаліст психолог вказує на те, що моральні страждання позивача тривають в часі, внаслідок чого їх тривалість, сила та глибина, а також грошовий еквівалент визначені на момент проведення експертизи і тому не є остаточними.

Беручи до уваги характер правопорушення, глибину та обсяг душевних страждань позивача, ступень вини відповідача, з урахуванням розумності, виваженості і справедливості, на думку суду, розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 37000 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19 КАС України - адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 158-163, 171, 247 КАС України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі, заступника командира роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями працівника патрульної поліції при здійснення ними своїх повноважень задовольнити частково.

Визнати незаконними дії заступника командира роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 щодо безпідставного направлення ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради для проведення обстеження на стан спяніння та дії щодо участі ОСОБА_2 в процесі відбору біологічного матеріалу у ОСОБА_1 для проведення обстеження на стан наркотичного спяніння.

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 37000 (тридцять сім тисяч) грн. 00 коп. в якості компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги у частині стягнення повної суми компенсації моральної шкоди відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Ю.Бойко