Справа № 825/1174/17
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
29 серпня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1174/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Падій В.В.,
за участю секретаря Кондратенко О.В.,
представника відповідача Мірошниченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та рішень (довідок) і скасування або визнання рішень нечинними,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо видачі ОСОБА_1 довідок від 12.12.2016 №№ 3283, 3284, які не відповідають дійсності та спростовуються витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2016 № 97, рішення (довідки) і скасувати останні або визнати нечинними.
29.08.2017 представником відповідача у судовому засіданні подано клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропущенням останнім строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбаченого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вищевказане клопотання обґрунтоване тим, що, у відповідності до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У свою чергу, позивачу про існування оскаржуваних рішень (довідок) було відомо ще з 14.12.2016. Факт ознайомлення позивача з вищевказаними рішеннями (довідками) підтверджується постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 (справа №825/1058/16), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017. Разом з тим, до суду ОСОБА_1 звернувся лише 28.07.2017, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбаченого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи вищевикладене, просить суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду на підставі статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представник відповідача у судовому засіданні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Проаналізувавши клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з частиною 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
При цьому, суд зазначає, що у відповідності до частини 3 статті 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як встановлено у судовому засіданні, про порушення своїх прав, а саме про наявність рішень (довідок) Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2016 №№ 3283, 3284, позивач дізнався, під час розгляду справи № 825/1058/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання незаконними наказів, поновлення на службі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, рішення по якій судом винесено 14.12.2016, що підтверджується постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 (справа №825/1058/16), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, наявною у матеріалах справи.
Згідно з частинами 1, 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
При цьому, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, у мотивувальній частині постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 (справа №825/1058/16) зазначено: «Як встановлено судом та підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 3284 від 12.12.2016, позивачем не було здано речовий атестат до речової служби Військової частини, а тому у відповідача була відсутня правова підстава для зарахування позивача на речове забезпечення. Також, позивач не звертався до відповідача і з рапортом про виплату йому грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, про що свідчить довідка Військової частини НОМЕР_1 № 3283 від 12.12.2016» (а.с.40-42).
Аналогічні положення містяться і у мотивувальній частині ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 (а.с.43-45).
Таким чином, суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав у грудні 2016 року.
Разом з тим, до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 28.07.2017, що підтверджується відбитком штемпелю, наявному на конверті (а.с.12), тобто з пропущенням місячного строку, встановленого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду з адміністративним позовом.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у даних правовідносинах пропущено і загальний шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, передбачений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».
Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Суд звертає увагу на те, що позивачем в адміністративному позові не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.
Згідно частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
За таких обставин та з урахуванням відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.
Згідно з частиною третьої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Керуючись статтями 99, 100, 155, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Падій