Справа № 805/4668/16-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року справа №805/4668/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

з участю представника відповідача Колеснікової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі №805/4668/16-а за позовом ОСОБА_3 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - Маріупольська ОДПІ), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Приморського відділення Маріупольської ОДПІ форми «Ф» від 29.06.2016 №10850-13 (а.с. 4-6).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року зазначений позов ОСОБА_3 задоволено повністю, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення № 10850-13 від 29 червня 2016 року прийняте Приморським відділенням Маріупольської ОДПІ (а.с. 22-25).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через порушення норм матеріального та процесуального права та ненадання вірної правової оцінки обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги, посилався, зокрема, що позивачем сплачено транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у повному обсязі (а. с. 61-63).

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - фізична особа ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_1 (а.с. 9-11).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 позивач є власником транспортного засобу Land Rover Range Rover, 2015 року випуску з об'ємом двигуна 2993 см. куб. (а. с. 8).

29.06.2016 року Маріупольською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення року форми «Ф» №10850-13 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на 2016 рік в сумі 25000 грн. (а. с. 7), який ОСОБА_3 сплачено в повному обсязі 26.10.2016 ( а. с. 144 - 146).о повідомлення - рішення №10850-13 від 29.06.2016 (а.с. 137-139).

Пунктом 2.2. рішення Маріупольської міської ради від 27.02.2015 року №6/46-5136 «Про затвердження положень про місцеві податки і збори у м.Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003» затверджено Положення про транспортний податок у м.Маріуполі (Додаток 2), в п.3.3 якого визначено ставку транспортного податку в розмірі 25000 грн. ( а. с. 138 - 142).

Пунктом 2 рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016 року № 7/4-37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015 №6/46-5136 «Про затвердження положень про місцеві податки і збори у м.Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003» затверджено Положення про транспортний податок у м.Маріуполі у новій редакції (а.с.12-14).

Пунктом 3.3. зазначеного Положення про транспортний податок у м.Маріуполі визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на кожний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення №10850-13 від 29.06.2016 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000 грн. на 2016 рік.

Спірні відносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті ( пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України).

Згідно з положеннями п.267.3.1 ст. 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п. 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України).

Календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Отже, ПК України визначено об'єкти оподаткування транспортним податком: легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

За положеннями п.п.14.1.251 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Річний обсяг повинен обчислюватися за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу. Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №21-94а13 від 16.04.2013 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

Податковим кодексом України визначені принципи, на яких ґрунтується податкове законодавство, зокрема, пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України визначено принцип стабільності, який говорить, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Статтею 5 ПК України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справлення податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України ( п.4.4 ст.4 ПК України).

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад також закріплено п.24 ч.1 ст.26 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» та ст..143 Конституції України.

Згідно з п.10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів ( п.12.3 ст.12 ПК України).

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному ПК України ( пп.12.3.1 п. 12.3 ст.12 ПК України).

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 4 розділу II Прикінцевих положень до Закону України « Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015, № 909-VIII ( далі Закон №909) установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Закон №909 в частині зазначеного застереження не скасований і не визнавався неконституційним.

Згідно з п.12.3.5 ст.12 ПК України 12.3.5 у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

На підставі аналізу наведених норм, якими регулюються спірні відносини щодо сплати транспортного податку в 2016 році (в редакції на момент спірних відносин), колегія суддів дійшла висновку, що згідно з п.12.3.5 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Податок позивачеві нарахований відповідачем на 2016 рік, мінімальна ставка транспортного податку на 2016 рік згідно з ст.267 ПК України встановлена в розмірі 25000 гривень, що не є більшим, ніж визначено в спірному податковому-повідомленні рішенні.

Отже, суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального закону до спірних відносин, які діяли в 2016 році, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В даному випадку дата прийняття та оприлюднення рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016 року № 7/4-37, якою затверджено Положення про транспортний податок у м.Маріуполі не впливають на правомірність дій податкового органу, оскільки податковий орган, приймаючи рішення, діяв на підставі норм ПК України.

Внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального закону постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

В повному обсязі постанова складена 1 вересня 2017 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч.1 п.4, ст.205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі №805/4668/16-а за позовом ОСОБА_3 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: А.В. Гайдар

Р.Ф. Ханова