Справа № 179/730/15-а(2-а/179/5/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Ковальчук Т.А.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2017 рокусправа № 179/730/15-а(2-а/179/5/17)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Юрко І.В. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі №179/730/15-а(2-а/179/5/17) за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та скасування акту опису та арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просила:

- визнати причину пропуску строку звернення до адміністративного суду поважною та поновити строк звернення до суду;

- визнати протиправними дії відповідача про складання акту опису та арешту майна відносно особи, що не є стороною виконавчого провадження, а саме: торгівельного павільйону по АДРЕСА_1

- скасувати акт опису та арешту майна Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 28 січня 2013 року про арешт торгівельного павільйону по АДРЕСА_1;

- на час розгляду справи заборонити виставляти на прилюдні торги торгівельні павільони по АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є фізичною особою-підприємцем та для здійснення підприємницької діяльності придбала павільйон у 2003 році та 25 березня 2004 року їй було надано в користування земельну ділянку для встановлення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 вказане майно було застраховано. Вважає, що вказане майно належить їй на праві приватної власності для здійснення підприємницької діяльності. Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області чоловіка позивача було засуджено та задоволено цивільний позов, у зв'язку із чим відкрито виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості в розмірі більше 100 000 грн. 28 січня 2013 року державною виконавчою службою Магдалинівського районного управління юстиції був складений Акт опису й арешту майна боржника, яким описано торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Державний виконавець, не маючи правовстановлюючих документів, не встановивши дійсного власника майна, провів його оцінку. Оскільки позивач не була стороною виконавчого провадження і не знала про своє порушене право вона пропустила строк звернення до суду, у зв'язку із чим просила його поновити.

Постановою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено строк на звернення до суду з позовом, як пропущений з поважних причин.

Визнано протиправними дії Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області при складанні акту опису та арешту майна відносно особи, що не є стороною виконавчого провадження, а саме: торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано акт опису й арешту майна складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції від 28 січня 2013 року про арешт торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом номер матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач звернулась до суду 05.05.2015 року з пропуском строку звернення оскільки акт опису й арешту майна були винесено 28.01.2013 року. У судовому засіданні позивач не змогла надати відповідь з якого часу їй стало відомо про порушення її прав, поважну причину пропуску строку зі зверненням до суду.

Також, позивач ОСОБА_2 не надала суду підтверджувальних документів щодо права власності на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1.

Суд також не вирішив питання про залучення до розгляду справи стягувача ОСОБА_3, яка вже є власником оскаржуваного майна та не може бути відсторонена від участі в прийняття рішень, які порушують її законні інтереси.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.,1 п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з наступних підстав.

Судами першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що на підставі вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2011 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 119 558 грн. 25 коп. (а.с. 23).

Актом опису й арешту майна державного виконавця ВДВС Магдалинівського РУЮ від 28.01.2013 року накладено арешт на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, відомості про власника майна у вказаному акті відсутні (а.с. 24-25).

Не погоджуючись із зазначеним актом опису та арешту майна ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_4) звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності для здійснення підприємницької діяльності та не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому правових підстав для арешту й оцінки її майна у відповідача не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом першої інстанції не було враховано наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першої статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлений інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію судів у такій категорії справ.

Згідно з вимогами частини четвертої та п'ятої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник через прийняття відповідачем певних рішень в процесі примусового виконання виконавчого листа №1-37 від 20.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди 19558,25 грн., моральної шкоди 50 000 грн., а також на моральної шкоди на користь ОСОБА_5 50 000 грн.

Наведений виконавчий лист видано Магдалинівським районним судом на підставі вироку суду від 30.12.2011 року, який вступив в законну силу 22.03.2012 року

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені статтею 128 Кримінального процессуального кодексу України, зокрема, відповідно до частини четвертої та п'ятої цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК України.

Відповідно до вимог статтей 383, 384 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчий дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий лист.

Враховуючи те, що дії та рішення державного виконавця, які оскаржуються позивачем були вчинені та прийняті під час примусового виконання цивільного позову в межах вироку, колегія суддів вважає, що даний спір відповідно до положень зазначених вище норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки колегією суддів здійснені з урахуванням правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 07.06.2016 року по справі №815/1554/15, яка відповідно до вимог ч.2 ст.161 та ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Також колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2554цс16 судові палати у цивільних та адміністративних справах.

Аналіз статті 15 Цивільного процесуального кодексу України та статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Спір у справі, що розглядається, фактично стосується захисту права власності на торгівельний павільйон по АДРЕСА_1, що також свідчить про необхідність розгляду зазначеного позову в порядку цивільної юрисдикції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови по цій справі були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та зважаючи на відсутність у переданому на вирішення суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 198, 203, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі №179/730/15-а(2-а/179/5/17) за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та скасування акту опису та арешту майна - скасувати.

Провадження у справі №179/730/15-а(2-а/179/5/17) за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та скасування акту опису та арешту майна - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.В.Юрко

В.А.Шальєва