Справа № 804/4383/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2017 р. Справа № 804/4383/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень та скасування вимоги про сплату боргу в розмірі 1911,70 гривень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-811-17/410 У від 02 лютого 2017 року в сумі 1911,70 грн., прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
У обґрунтування позову зазначено, що позивач з 12.03.1993 р. виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, з 01.01.2012р. перебуває на спрощеній системі оподаткування та з липня 2012 року є пенсіонером за віком, призначеної на пільгових умовах за списком №1 і отримує пенсію. У порушення вказаного, відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2017 року №Ф-811-17/410 У, якою позивачеві незаконно нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 1911,70 грн., оскільки відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску. Також, позивач зазначив, що оскаржувану вимогу належним чином не отримав, а про заборгованість зі сплати єдиного внеску дізнався, отримавши 16.06.2017 р. постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог КАС України, що підтверджується матеріалами справи. Просив задовольнити позов та здійснити розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Надав письмові заперечення, в обгрунтування яких зазначив, що позивач з 01.01.2012р. року перебуває на спрощеній системі оподаткування та не є пенсіонером за віком у розумінні п.4 ч. 1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а тому не звільняється від сплати єдиного внеску. Таким чином, у звязку з вищезазначеним Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було сформовано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-811-17/410 від 02 лютого 2017 року в сумі 1911,70 грн. та направлено засобами поштового звязку ОСОБА_2
За даних обставин суд, керуючись положеннями ч. 6 ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1) з 12.03.1993 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.11).
З 01.01.2012 року позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування єдиний податок, за ставкою 15%, група 2 (а.с.12).
ОСОБА_2 має пенсійне посвідчення серії ААЖ №495687, видане 19.07.2012 року.
При цьому, статус пенсіонера за віком позивач набув на умовах, визначених ч.1 п. а) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На підставі даних особового рахунку позивача відповідачем була сформована та направлена на його адресу вимога про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 02 лютого 2017 року №Ф-811-17/410 з визначенням суми боргу у розмірі 1911,70 гривень. Вимогу №Ф-811-17/410 У від 02.02.2017 року також було направлено до виконання, а саме до Павлоградського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
У відповідності до п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону (крім норм, зазначених в абзаці шостому пункту 1 цього розділу) та Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011.
Згідно зі ст.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.
Згідно ст.15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах.
Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.
Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначене поняття «пенсія» - як, щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно ст.26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Частинами 1, 5 статті 9 Закону України №2464-VI визначено, Єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення єдиного внеску із сум, виражених в іноземній валюті (крім випадків сплати єдиного внеску в іноземній валюті, передбачених абзацами другим - четвертим частини п'ятої цієї статті), здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, установленим Національним банком України на день обчислення єдиного внеску. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Згідно з частиною 8 статті 9 Закону Закону України №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Стосовно долучення позивачем до матеріалів справи копії вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-811-17/410 У від 02 лютого 2017 року в сумі 1911,70 грн., а саме форми У, яка була надіслана відповідачем до органів державної виконавчої служби, слід відзначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у позивача не було відповідної форми вимоги, оскільки відповідачем вимогу №Ф-811-17/410 від 02 лютого 2017 року було направлено на адресу позивача, однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням строку зберігання», що не є перешкодою для звернення до суду за захистом своїх прав.
Щодо позиції відповідача про те, що позивач, який є фізичною особою-підприємцем, пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (за списком №1) зобов'язаний сплачувати єдиний внесок до досягнення ним віку 60 років, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.4 ст.4 Закону Закону України №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Таким чином, зазначеною нормою ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції, яка діє з 06.08.2011 р., наведений вичерпний перелік фізичних осіб-підприємців, які є пенсіонерами за віком або інвалідами без урахування віку та отримують пенсію або соціальну допомогу, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску. В зазначеній нормі законодавцем не виключені особи, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах. Крім того, звільняють від сплати за себе єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для громадян України встановлений загальний пенсійний вік, з настанням якого вони можуть претендувати на виплату пенсії за віком (зокрема для чоловіків він становить 60 років). Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали з шкідливими і важкими умовами праці призначається пенсія за віком на пільгових умовах, зокрема із зменшенням пенсійного віку.
У зв'язку з викладеним особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . Таким чином, фізичні особи-підприємція, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначеній у постанові від 17 червня 2014 року справа №21-175а14.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень та скасування вимоги про сплату боргу в розмірі 1911,70 гривень задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-811-17/410 від 02 лютого 2017 року в сумі 1911,70 грн., прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням субєкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України.

Суддя В.В ОСОБА_1