Справа № 804/5079/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 серпня 2017 р.Справа №804/5079/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верба Ірина Олександрівна, розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_2 міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

9 серпня 2017 року до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_2 міської ради, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_2 міської ради №36340414 від 27 липня 2017 року, яким відмовлено у скасуванні запису про право власності, внесення запису про скасування державної реєстрації а №5447688 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна спеціального розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно;

- зобовязати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_2 міської ради скасувати запис про право власності на домоволодіння за адресою: місто Дніпро, вул. Василівська, 106-а, внести запис про скасування державної реєстрації за №5447688 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна спеціального розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно.

За правилами статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила предметної підсудності адміністративних справ. Згідно пункту 1 частини першої зазначеної статті, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

За вказаним правилом основне, щоб стороною (позивачем чи відповідачем) або сторонами в такому адміністративному спорі був (були) орган чи посадова особа місцевого самоврядування.

При цьому, необхідно враховувати випадки, за яких такі справи належать до підсудності окружного суду.

Так, відповідно до частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

З аналізу вказаної норми вбачається, що як тільки у справі є стороною державний орган незалежно від іншої сторони, якою може бути й орган чи посадова особа місцевого самоврядування, така справа належить до підсудності окружного адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Оскільки позов заявлений до структурного підрозділу міської ради, яка входить до системи місцевого самоврядування, та працівником якої є державний реєстратор, суд дійшов висновку, що подана позовна заява не підсудна ОСОБА_2 окружному адміністративному суду, а підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду згідно правил предметної підсудності відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Вищенаведена позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 11.11.2014 по адміністративній справі №21-493а14, у постанові від 06.10.2015 по адміністративній справі №21-1306а15.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 107, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_2 міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до належного адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву, до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_2 окружний адміністративний суд у пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3