Справа № 820/618/17
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2017 р. м. Київ К/800/21488/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Маринчак Н.Є., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Осьмак О.В.,

представника відповідача Дмитренка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргідропроект»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017

у справі № 820/618/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Укргідропроект» (далі - позивач, ПАТ «Укргідропроект»)

до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Укргідропроект» звернулось у лютому 2017 року до суду з позовом до ГУ ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.01.2017 форми «В4» № , форми «Р» № , форми «П» № , форми «Р» № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Відповідач у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна», ТОВ «Альтер Бізнес Груп» за квітень-травень 2016 року, за результатами якої складено акт від 03.01.2017 № 5/20-40-14-08-11/00114117.

У висновках акту перевірки зазначено порушення позивачем вимог: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) при відображенні операції у складі витрат - п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 - завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування декларації з податку на прибуток за перше півріччя 2016 року на загальну суму 7 083 333,30 грн., внаслідок чого занижено підприємством податок на прибуток за перше півріччя 2016 року на суму 831 273,48 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 1 416 666,66 грн., що призвело до завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 873 813,00 грн. за травень 2016 року та виявлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 916 666,00 грн. у квітні 2016 року.

На підставі зазначених висновків відповідачем 24.01.2017 прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «В4» № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 873 813,00 грн.;

форми «Р» № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1 374 999,00 грн. (за податковим зобов'язанням 916 666,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 458 333,00 грн.);

форми «П» № яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 548 482,00 грн.;

форми «Р» № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 246 909,50 грн. (за податковим зобов'язанням 831 273,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 415 636,50 грн.).

Судами встановлено, що підставою для вказаних висновків та винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції ПАТ «Укргідропроект» мали реальний характер.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, з чим не погоджується судова колегія касаційної інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в перевіряємому періоді ПАТ «Укргідропроект» мало взаємовідносини ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна», ТОВ «Альтер Бізнес Груп».

Так, судом встановлено, що 01.04.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Райнер Груп» (виконавець) укладено договір № 0419/УГ, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботу за темою: «Методика построения компьютерной системы текущего контроля состояния плотины ГТС Украины», а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконані роботи. Також 01.04.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Райнер Груп» (виконавець) укладено договір № 0420/УГ на виконання робіт за темою: «Математическое прогнозирование опасных явлений при водопонижении в процессе строительства ГТС Украины».

Крім того між позивачем (замовник) та ТОВ «Альтер Бізнес Груп» (виконавець) було укладено договір від 25.04.2016 № 25/04 УГ на виконання робіт за темою: «Анализ карстовых и оползневых систем в прогнозировании поведения оснований ГТС Украины».

Також судом встановлено, між позивачем (замовник) та ТОВ «Олімпіакос» (виконавець) укладено договір від 01.04.2016 № 1104-УГ відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботу за темою: «Методика прогнозирования подпора при подъеме уровня водохранилищ ГТС Украины», а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконані роботи. Крім цього, між позивачем (замовник) та ТОВ «Олімпіакос» (виконавець) укладено договір від 01.04.2016 № 1204-УГ, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботу за темою: «Нечеткие временные ряды в системах диагностики ГТС Украины».

26.04.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Промостар Україна» (виконавець) укладено договір № 26/04УГ на виконання робіт за темою: «Численный анализ динамики изнашиваемости сварных конструкций ГТС Украины».

16.05.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Промостар Україна» (виконавець) укладено договір № 16/05 УГ на виконання робіт за темою: «Обобщенная реология неупругого деформирования и разрушения элементов конструкций ГТС Украины».

17.05.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Промостар Україна» (виконавець) укладено договір № 17/05 УГ на виконання робіт за темою: «Анализ процессов консолидации дисперсно-армированных композитов (бетонов), применяемых в строительстве ГТС Украины».

18.05.2016 між позивачем (замовник) та ТОВ «Промостар Україна» (виконавець) укладено договір № 18/05 УГ на виконання робіт за темою: «Численное моделирование деформирования железобетона с трещинами на ГТС Украины».

На підтвердження реальності господарських операцій із зазначеними контрагентами позивачем надано до матеріалів справи наступні документи: протоколи узгодження договірної ціни; календарні плани; технічне завдання на розробку «Методика построения компьютерной системы текущего контроля состояния плотины ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Математическое прогнозирование опасных явлений при водопонижении в процессе строительства ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Анализ карстовых и оползневых систем в прогнозировании поведения оснований ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Методика прогнозирования подпора при подъеме уровня водохранилищ ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Нечеткие временные ряды в системах диагностики ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: за темою: «Численный анализ динамики изнашиваемости сварных конструкций ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: за темою: «Обобщенная реология неупругого деформирования и разрушения элементов конструкций ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Анализ процессов консолидации дисперсно-армированных композитов (бетонов), применяемых в строительстве ГТС Украины»; технічне завдання на розробку: «Численное моделирование деформирования железобетона с трещинами на ГТС Украины»; акти здачі-приймання робіт; податкові накладні; платіжні доручення у підтвердження оплати отриманих послуг.

Суд першої інстанції, досліджуючи первинні бухгалтерські та податкові документи, встановив, що вони виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і п. 2.4. ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що господарські операції ПАТ «Укргідропроект» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судом першої інстанції встановлено, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку контролюючого органу в акті перевірки відсутні.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач та ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп» належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Судом першої інстанції встановлено, що угоди, укладені між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп» є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Судом першої інстанції зазначено, що окрім наведених вище первинних бухгалтерських документів, на підтвердження реальності здійснення господарської діяльності між позивачем та зазначеними контрагентами, позивачем до суду були надані для огляду оригінали та відповідні їх копії для залучення до матеріалів справи: Витяг звіту за договором від 01.04.2016 № 0419/УГ за темою «Методика построения компьютерной системы текущего контроля состояния плотины ГТС Украины; Витяг звіту за договором від 01.04.2016 № 0420/УГ за темою «Математическое прогнозирование опасных явлений при водопонижении в процессе строительства ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 25.04.2016 № 25/04-УГ за темою «Анализ карстовых и оползневых систем в прогнозировании поведения оснований ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 01.04.2016 № 1104-УГ за темою «Методика прогнозирования подпора при подъеме уровня водохранилищ ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 01.04.2016 № 1204-УГ за темою «Нечеткие временные ряды в системах диагностики ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 26.04.2016 № 26/04УГ за темою «Численный анализ динамики изнашиваемости сварных конструкций ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 16.05.2016 № 16/05УГ за темою «Обобщенная реология неупругого деформирования и разрушения элементов конструкций ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 17.05.2016 № 17/05УГ за темою «Анализ процессов консолидации дисперсно-армированных композитов (бетонов), применяемых в строительстве ГТС Украины»; Витяг звіту за договором від 18.05.2016 № 18/05УГ за темою «Численное моделирование деформирования железобетона с трещинами на ГТС Украины».

Також, судом першої інстанції встановлено, що господарською діяльністю ПАТ «Укргідропроект» є діяльність у сфері гідроенергетичного і водогосподарського будівництва, в області освоєння поновлюваних джерел енергії в Україні, в тому числі діяльність у сфері проектування гідроелектростанцій та гідроакумулюючих електростанцій, енергетичних комплексів, гідровузлів, водосховищ, їх окремих споруд, тощо. Виготовлені на замовлення ПАТ «Укргідропроект» математичні моделі фізичних процесів в гідроспорудах використовуються у господарської діяльності підприємства проектувальниками гідротехнічних споруд, як методичні матеріали, для здійснення розрахунків для проектування різного роду гідроспоруд. Дані роботи дозволили створити (сформувати) теоретичний фундамент для розробки проектної і робочої документації, яка застосовується в проектуванні та будівництві складних гідротехнічних споруд. Учасниками вказаних господарських операцій є юридичні особи ПАТ «Укргідропроект» та ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп». Результати робіт складені у формі звітів містять всі офіційні реквізити означених юридичних осіб, підписи керівників та печатки юридичних осіб.

Таким чином, наявності у звітах офіційних реквізитів юридичних осіб, підписів керівників юридичних осіб та печаток юридичних осіб достатньо для встановлення безпосередніх учасників господарської операції.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що усі первинні документи відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту. Враховуючи, що реальність господарських операцій позивача з контрагентом повністю підтверджена належними первинними документами, придбані послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об'єкту оподаткування податком на додану вартість.

Щодо доводів відповідача відносно неможливості вказаних контрагентів виконати наведені роботи, оскільки дані роботи не є їх основним видом діяльності, то судом першої інстанції вірно зазначено, що цивільна правоздатність юридичної особи, за загальним правилом, є універсальною, тобто відповідна особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України), а відтак вправі вчиняти будь-які не заборонені законом правочини. Тому, сама лише відсутність у статутних документах чи в положеннях, якими регулюється діяльність, зокрема, суб'єктів господарювання, записів щодо можливості здійснення ними певної діяльності та, відповідно, вчинення тих чи інших правочинів не тягне за собою визнання таких правочинів за їх участю недійсними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання відповідача на відсутність в статутних документах деяких контрагентів позивача відповідних видів діяльності не дає підстав вказувати на відсутність (нереальність) господарської операції, щодо якої сторонами укладено відповідний господарський договір.

Щодо твердження відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій між ПАТ «Укргідропроект» ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп» через проведення аналізу електронних баз даних ГУ ДФС у Харківській області та ЄРПН та аналізу звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, який зазначив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і відповідачем не доведено зворотне, документальна перевірка ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп» не проводилася, а інформація щодо деяких господарських операцій може міститься лише в первинних бухгалтерських документах відповідних контрагентів, які державною податковою інспекцією не досліджувались.

Таким чином, використовуючи лише податкову інформацію, отриману з податкових звітів та з наявних баз даних, без дослідження первинної бухгалтерської документації контрагентів в ході документальної перевірки, відповідач не має підстав стверджувати про відсутність відповідних господарських операцій.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилання відповідача в акті перевірки на аналіз електронних баз даних, щодо ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «Промостар Україна» ТОВ «Альтер Бізнес Груп», згідно яких зроблено висновок про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, оскільки процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, підлягають документальній перевірці.

Таким чином, висновки перевірки, які ґрунтуються лише на даних електронних баз без проведення зустрічних звірок із реальним дослідженням первинної документації контрагентів є безпідставним.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентами платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, податкова інформація, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Натоміть нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на вказані обставини колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про скасування постанови апеляційного суду з підстав невідповідності її нормам матеріального та процесуального права, та залишенні в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, у зв'язку з задоволенням касаційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 147 795,66 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргідропроект» - задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 у справі № 820/618/17 - скасувати.

Постанову Харківського окружного адміністративного від 23.03.2017 у справі № 820/618/17 - залишити в силі.

Присудити публічному акціонерному товариству «Укргідропроект» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги в розмірі 147 795,66 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: Н.Є. Маринчак
І.В. Приходько