Справа № 335/9347/17
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9347/17 2-а/335/429/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року cуддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.12.2006 призначено пенсію за вислугу років Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», але вона її не отримувала. 06.06.2017 року позивач подала Заяву із усіма додатковими документами до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Цього ж дня (06.06.2017) відповідно до поданої заяви її переведено на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, під час переведення з одного виду пенсії на інший був застосований показник середньої заробітної плати (доходу), який ураховували під час призначення попереднього виду пенсії.

21.07.2017 року позивачем до відповідача подано заяву за №174/М-9 щодо перерахування пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2014-2016 роки, та щодо виплати відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі моїх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Однак, 03.08.2017 за №256/К-9 позивач отримала від відповідача відповідь, в якій з посиланням на ст. 40, п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсія за віком обчислена при страховому стажі 61 рік 11 місяців 18 днів (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,75000) та середньомісячної заробітної плати 2547,57 грн., визначеної за період з 01.12.1994 по 30.11.1999, 01.07.2000 по 30.04.2017. При проведенні перерахунку у зв'язку зі зміною виду пенсійного забезпечення врахований показник середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік (1197,91 х 2,12668 - індивідуальний коефіцієнт заробітку), адже згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. До моменту переходу на пенсію за віком, як зазначив відповідач у відповіді, позивач начебто отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому правові підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій станом на день її призначення відсутні.

Посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, позивач просила суд визнати противоправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з 06.06.2017 відповідно до ст.ст.26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та виплаті відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - 2014-2016 роки, та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 06.06.2017 та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України М.Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення - 06.06.2017, з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26,41) Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2017 відкрито скорочене провадження у даній справі.

До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.12.2006 призначено пенсію за вислугу років управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

22.05.2017 позивач звернулася до відповідача з особистою заявою встановленого зразку про 06.06.2017 Я подала Заяву із усіма додатковими документами до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Цього ж дня (06.06.2017) відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, під час переведення з одного виду пенсії на інший був застосований показник середньої заробітної плати (доходу), який ураховували під час призначення попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із Заявою про призначення пенсії за віком у 2017 році, то має застосовуватись (враховуватись) показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2014-2016, отже вимога позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Також, відповідно до п.-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "еи-"жи статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - ЗО років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як зазначено у п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по ЗІ березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно з п.«д» ч.З ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училишах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з диплому, ОСОБА_1 навчалась: з 01.09.1976 по 18.06.1982 у Запорізькому медичному інституті. Згідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 02.08.1982 по 23.08.1983 проходила інтернатуру по психіатрії лікарем- інтерном; з 24.08.1983 по 07.08.1988 працювала дільничним лікарем-психіатром у Комунальній установі «Запорізький міський 4 психоневрологічний диспансер»; з 08.08.1988 по 23.08.1988 працювала дитячим психіатром у Дитячому психоневрологічному санаторії №2; з 24.08.1988 по 31.01.1994 працювала дільничним лікарем-психіатром у Комунальній установі «Запорізький міський психоневрологічний диспансер»; з 01.02.1994 по 30.11.2006 працювала завідуючою диспансерно- поліклінічного дитячого відділення у Комунальній установі «Обласна психіатрична лікарня» (до реорганізації 30.09.2005 - у Комунальній установі «Запорізький міський психоневрологічний клінічний диспансер»); з 08.12.2006 по теперішній час працюю завідуючою дитячого поліклінічно- диспансерного відділення у Комунальній установі «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. Робота у психіатричних закладах охорони здоров'я шт зараховуватись у подвійному розмірі. Звідси, робота у цих закладах станом на 04.06.2017 становить - 33 роки 9 місяців 3 дня, а враховуючи подвійний розмір - 67 років 6 місяців 6 днів. Навчання у вищому спеціальному навчальному закладі та інтернатурі становить 7 років. З урахуванням навчання, стаж ОСОБА_1 у сфері охорони здоров'я становить 74 роки 6 місяців 6 днів.

На день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач працювала в закладі комунальної форми власності, робота на якому дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має страховий стаж (35 років) на таких посадах. До цього ОСОБА_1 не отримувала будь-яку пенсію.

Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на момент виникнення у позивача права на пенсію, він не отримував будь-якого іншого виду пенсій, то відмова УПФУ у виплаті позивачу грошової допомоги не ґрунтується на приписах чинного законодавства, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, що також узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України з аналогічних питань.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульованими, наприклад, як у справах «Андрєєва проти Латвії», «Солодюк проти Росії», право Позивача на отримання пенсії утворює об'єкт захисту ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із яким кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідним цій справі прецедентом є рішення ЄСПЛ «Щокін проти України», в якому суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1, по-перше, у зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим, та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по- друге, національними органами не було дотримано вимог законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для Заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

На вимоги якості закону також вказується у рішення ЄСПЛ від 24.04.1990 року у справі «Круслен проти Франції» міститься вимога передбачуваності закону, згідно з якою закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені втручатись у їх основні права.

Отже, оскаржуваним рішенням Відповідач встановив обмеження в реалізації прав Позивача на пенсійне забезпечення, здійснивши перевід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, зменшивши тим самим розмір пенсії за віком.

Враховуючи викладені вище обставини суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання рішення протиправними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок її пенсії є законними та обґрунтованими.

На підставі статті 94 КАС України та враховуючи немайновий характер позовних вимог, на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48,

58, 69, 71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114,121,160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити .

Визнати противоправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з 06.06.2017 відповідно до ст.ст.26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та виплаті відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - 2014-2016 роки, та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 06.06.2017.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України М.Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення - 06.06.2017, з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26,41) Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 01 вересня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Н.І. Рибалко