Справа № 808/1370/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2017 рокусправа № 808/1370/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року по справі №808/1370/16 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, державного реєстратора Запорізького міського управління юстиції Коротич Максима Миколайовича, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, Міністерство юстиції України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Запорізького міського управління юстиції Коротич Максима Миколайовича щодо внесення запису (номер запису про право власності 9527798) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині реєстрації прав власності за ТОВ "Кей-Колект" на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01: трикімнатна квартира загальною площею 69,11 кв.м, житлова площа 43,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20985656 від 28.04.2015, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександром Анатолійовичем;

- зобов'язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію права власності за позивачем на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01: трикімнатна квартира загальною площею 69,11 кв.м, житлова площа 43,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що рішення державного реєстратора Марченко О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вчинення дій державним реєстратором Коротич М.М. щодо внесення запису до Державного реєстру

речових прав на нерухоме майно в частині реєстрації прав власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кей-Колект" є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Позивач вказував на те, що на момент вчинення спірних реєстраційних дій діяв мораторій на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Всупереч положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень прийняте за відсутності згоди позивача як власника нерухомого житлового майна (квартири), яке є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті; така квартира використовується як місце постійного проживання позивача і загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., квартира є єдиним та постійним місцем проживання позивача, іншого житла позивач не має.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20985656 від 28.04.2015, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченком Олександром Анатолійовичем.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована неправомірністю рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А., оскільки таке рішення прийнято без урахуванням положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким тимчасово заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти ухвалу, якою провадження у справі закрити; в разі не закриття провадження у справі - ухвалити рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги позивача у повному обсязі. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що вимоги позивача, які задоволені судом, не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки переданий на вирішення суду спір не є справою адміністративної юрисдикції з огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані з виконанням цивільно-правової угоди. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції не вірно вирішив справу і по суті, частково задовольнивши позов. За позицією ТОВ «Кей-Колект» такої підстави для відмови у державній реєстрації права, яку зазначив суд, з посиланням на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не містить Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації права. Також заявник апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що позивач має у власності житловий будинок, у зв'язку з чим не можливо стверджувати про те, що квартира позивача, на яку звернуто стягнення, є єдиним місцем його проживання.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставити справи свідчать про те, що 06 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та позичальником - громадянином України ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до п.1.1 якого Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40500,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 204525,00 грн. за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення цього договору.

Крім того, 06 березня 2007 року між іпотекодавцем - ОСОБА_1 та іпотекодержателем - АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки (житлове приміщення) №0/3 за яким іпотекодавцем передано в іпотеку житлове приміщення - нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_3

12 грудня 2011 між клієнтом - ПАТ "УкрСиббанк" та фактором - ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

З додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 встановлено, що до договору факторингу увійшов кредитний договір №0 від 06.03.2007, боржник - ОСОБА_1

Крім того, 12.12.2011 між цедентом - ПАТ "УкрСиббанк" та цесіонарієм - ТОВ "Кей-Колект" укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, у зв'язку з укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу №1 від 12.12.2011, цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до договору.

З додатку №1 до договору відступлення прав вимоги встановлено, що до договору відступлення прав вимоги увійшов кредитний договір №0 від 06.03.2007, боржник - ОСОБА_1

15 квітня 2015 року ТОВ "Кей-Колект" звернулось до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 заява передана на розгляд державного реєстратора Коротича М.М.

28 квітня 2015 державним реєстратором Мін'юста Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20985656, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ "Кей-Колект".

На підставі рішення державного реєстратора Мін'юста Марченка О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірної квартири, державним реєстратором Коротичем М.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис за номером 9527798.

Позивач, вважаючи протиправною реєстрацію державними реєстраторами права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ "Кей-Колект", звернувся з даним позовом до суду. При цьому, підставою позову визначено недотримання державними реєстраторами вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким тимчасово заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

За наслідками перегляду судового рішення, в межах доводів апеляційної скарги ТОВ "Кей-Колект", суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що переданий на вирішення спір не є справою адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за позицією ТОВ "Кей-Колект" вказаний спір пов'язаний з виконанням цивільно-правової угоди, у зв'язку з чим підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими доводами заявника апеляційної скарги не можливо погодитися з огляду на те, що вказаний спір виник не з приводу виконання чи не виконання умов цивільно-правової угоди, а з огляду на протиправність, за позицією позивача, рішень державних реєстраторів під час здійснення ними владних управлінських функцій (здійснення від імені Держави реєстрації права на нерухоме майно), які прийнятті без урахування вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Отже, у даній справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключено обставини, які свідчать про правомірність (неправомірність) оскаржених рішень державних реєстраторів, як суб'єктів владних повноважень.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги по суті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, оскільки ТОВ "Кей-Колект" по суті фактично оскаржує лише рішення суду в частині задоволених позовних вимог, то судом апеляційної інстанції надається оцінка законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Частково задовольнивши заявлений позов та визнавши протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20985656 від 28.04.2015, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченком Олександром Анатолійовичем, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором не було дотримано вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким тимчасово заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який встановив, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, вказаним Законом встановлено тимчасову (протягом дії цього Закону) заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) на нерухоме майно, яке відповідає критеріям, що визначені Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа не перевищує 140 кв. метрів, та відповідно до даних державних реєстрів є єдиним житлом позивача.

Заперечуючи вказані висновки суду першої інстанції ТОВ "Кей-Колект", в апеляційній скарзі, посилається на те, що позивач, на час прийняття державним реєстратором спірного рішення, мав у власності житловий будинок, у зв'язку з чим не можливо стверджувати про те, що квартира позивача, на яку звернуто стягнення, є єдиним місцем його проживання.

Слід зазначити, що вказані обставини досліджувались судом першої інстанції, яким було встановлено, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця О.В. 30.04.2015 за номером 9541492, на підставі свідоцтва про право на спадщину (за законом) виданого 30.04.2015 тим же приватним нотаріусом. Вказаний житловий будинок позивач набув у власність в порядку спадкування за законом.

Встановивши дату державної реєстрації права позивача на житловий будинок та пославшись на положення Закону №1952 (ч.3 ст.3 Закону), яким імперативно визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, суд першої інстанції правильно вказав на те, що право позивача на житловий будинок виникло 30.04.2015р. Тобто, на час прийняття державним реєстратором оскарженого рішення, у власності позивача не перебувало іншого нерухомого майна, яке можливо використовувати для проживання, ніж квартира, на яку звернуто стягнення.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що спірне рішення державного реєстратора прийнято в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", про те, що квартира, на яку звернуто стягнення відповідає критеріям встановленим цим Законом та про те, що зазначена квартира, на час прийняття державним реєстратором рішення, була єдиним місцем проживання позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржене рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. є протиправним, оскільки прийнято всупереч вимог чинного законодавства України.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року по справі №808/1370/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 04.09.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк