Справа № 760/5888/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/5888/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір С.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №10 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренка Руслана Ігоровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві, сержанта поліції Сідляренка Руслана Ігоровича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу 27.02.2017 року за адресою: м. Київ, б-р Т.Шевченка, 18.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити, при цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві, сержанта поліції Сідляренка Р.І. серії ЕАА № 066575 від 27.02.2017 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гр.

Відповідно до змісту вказаної постанови, 27.02.2017 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Chery» д/н НОМЕР_1, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 (зупинка заборонена), п. 33 ПДР України, тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із таким висновком та рішенням інспектора, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1 Правил останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» (далі ПДР) встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Як вже було зазначено вище, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП оскільки останній здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 («Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).), п. 33 ПДР України.

Відповідно до п. 15.14. ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у розумінні пункту 1.10 Правил вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху;

Згідно п. 15.14 Правил у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію (п. 9.9), разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (п. 9.10).

Водночас, доказів, що Позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні пункту 1.10 Правил, останнім не надано.

Судова колегія критично сприймає посилання позивача на акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.02.2017 № 31, які, на думку позивача, підтверджують обставини, пов'язані з технічною несправністю його транспортного засобу, а відтак і вимушеною зупинкою позивача в зоні дії знаку 3.34 Правил.

Водночас згаданий акт не підтверджує існування пов'язаних з технічною несправністю автомобіля позивача обставин, оскільки відповідно до його змісту були проведені роботи щодо діагностування можливості експлуатації автомобіля (зокрема, системи керування двигуном та живлення). Жодних ремонтних робіт відповідно до змісту цього акта не проводилося, висновку щодо наявності технічних несправностей не робилося.

Крім того, інший акт виконаних робіт, приєднаний судом до матеріалів справи за клопотанням позивача, датований 03.05.2017 року, а тому жодним чином не підтверджує обставину, пов'язану з технічною несправністю транспортного засобу, яким керував позивач 27.02.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі (частина перша статті 138 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем копії актів приймання-передачі виконаних робіт не підтверджують обставини, пов'язаних з технічною несправністю його автомобіля, а тому зупинка позивача в зоні дії знаку 3.34 Правил не була вимушеною, а отже оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року - скасувати, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.