Справа № 489/6452/16-а
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/6452/16-а
Номер провадження 2-а/489/116/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватка Т.,

за участі:

представника позивача - Завірюха А.М.,

представника відповідача - Носова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Миколаєві Миколаївської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до суду з позовом до Управління ДВС ГТУЮ в Миколаївській області визнання протиправними та скасування постанов. Свої вимоги мотивували тим, що 14.12.2016 р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з УПФУ витрат виконавчого провадження. Проте таку постанову прийнято з порушенням норм діючого законодавства.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 14.12.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №53126792 з виконання постанови №52799830 виданий 28.11.2016 р. відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з управління витрат виконавчого провадження у розмірі 70,55 грн.

В подальшому позивачем було доповнено позовні вимоги, відповідно до яких Інгульське ОУПФУ просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП №52799830) від 27.11.2016 р. та постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №53126792) від 14.12.2016 р. про виконання постанови № 52799830.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Вказував, що державний виконавець правомірно виніс оскаржувані постанови та діяв відповідно до повноважень, наданих йому згідно чинного законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

01.06.2016 р. Ленінським районним судом по справі а адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії було винесено Постанову, відповідно до якої позовні вимоги задоволено частково. А саме визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо зменшення під час перерахунку пенсії ОСОБА_3 розміру пенсії від заробітної плати, з урахуванням всіх її складових, з 90 % до 60% - протиправними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва з 13.02.2015 р. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 із застосуванням 90% від суми заробітної плати, з урахуванням всіх її складових, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

19.09.2016 р. судом по вищевказаній справі видано виконавчий лист, який в подальшому був пред'явлений стягувачем до виконання.

Так, 02.11.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Миколаївській області було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №489/2282/16-а. Зі змісту Постанови вбачається, що боржнику необхідно виконати рішення суду в добровільному порядку у строк до 16.11.2016 р. включно, про що письмово повідомити. Копію постанови направлено позивачу для виконання.

Згідно Листа УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 14.11.2016 р. позивачем було повідомлено відповідача про добровільне виконання ним Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2016 р. та про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувача, 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження це витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Стягнення витрат є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений.

Як вбачається із матеріалів справи, 02 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №489/2282/16-а, виданого 19.09.2016 Ленінським районним судом та встановлено строк виконання до 16.11.2016 року включно.

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2016 року по справі № 489/2282/16-а розпорядженням управління від 12.09.2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.05.2016 р.

Отже, рішення суду було добровільно виконано УПФУ ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що згідно із пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Верховний суд України в своїй постанові від 28 січня 2015 року вказав, що положеннями ч.3 ст.27 зазначеного закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору та витрат з боржника. Виконавчий збір та витрати стягуються на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в розглядуваному випадку не вчинялися.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд вважає, що позивач самостійно, в межах наданого строку, виконав постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2016 року по справі № 489/2282/16-а. Отже, відсутні підстави для примусового виконання вказаного судового рішення, і, як наслідок, стягнення витрат виконавчого провадження.

При цьому, суд зазначає, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 28.11.2016 року є похідною від вищезазначеної.

Суд надаючи правову оцінку підставам відкриття виконавчого провадження, а саме постанові від 28.11.2016 року вважає її безпідставною, оскільки державним виконавцем не проводилися дії щодо примусового виконання рішення, а рішення було виконано в добровільному порядку.

З урахуванням наведеного, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №53126792, яка винесена на підставі постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 28.11.2016 року №52799830 не може вважатись законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Миколаєві Миколаївської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП №52799830) від 27.11.2016 р. та постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №53126792) від 14.12.2016 р. про виконання постанови № 52799830.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя : Н.С. Тихонова