Справа № 817/898/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2017 р.Р і в н е 817/898/17
14год. 20хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Кулініч А.О.,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій,

В С Т АН О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено документальну позапланову перевірку на предмет дотримання вимог податкового та валютного законодавства в ході якої виявлено несвоєчасність сплати орендної плати за землю по податковій декларації, заниження плати за користування надрами/рентної плати, виплату доходів фізичним особам з неіснуючим податковим номером, неподання податковим агентом ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків, не перераховано до бюджету належного до сплати військового збору за граничним терміном сплати, порушення строку сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати та подачу звіту з порушенням термінів подачі. В подальшому відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення, якими до позивача були застосовані штрафні санкції. Позивач зазначає, що орендну плату сплачував вчасно і на підтвердження надав відповідні платіжні доручення, жодних помилок при подачі податкового розрахунку форми 1-ДФ не вчиняв, а сплата військового збору, єдиного внеску та подання платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб відбулось одразу після усунення обставин неплатоспроможності останнього. Стосовно повноти нарахування плати за користування надрами/рентної плати в частині корисних копалин позивач вказує про хибність висновку відповідача, що розрахункова вартість відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) є вищою ніж фактична вартість внаслідок невірного розрахунку.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що дійсно у позивача була проведена документальна позапланова перевірка, в ході якої виявлені порушення строків сплати військового збору, єдиного внеску та орендної плати за землю, виплату доходів фізичним особам з неіснуючим податковим номером та заниження плати за користування надрами/рентної плати. На підставі висновків акту перевірки були винесені рішення про застосування фінансових санкцій та податкові повідомлення-рішення. Зазначені рішення є правомірними, оскільки винесені у відповідності до норм податкового законодавства, а відтак скасуванню не належать.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, тотожні викладеним у запереченні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

В період з 03.01.2017 року по 17.01.2017 року посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року.

За наслідками проведення перевірки, відповідачем був складений відповідний акт від 24.01.2017 року №16/17-00-14-01/14338719 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Селищанський гранітний кар'єр», код за з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року, іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року» (далі - акт перевірки).

Згідно із висновками акту перевірки позивачем допущено, в т.ч., такі порушення:

- п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України - несвоєчасність сплати орендної плати за землю по податковій декларації з плата за землю.

- пп. 263.6.1 п. 263.6 ст. 263 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) та пп. 252.7 ст. 252 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла після 01.01.2015 року), внаслідок чого занижено плату за користування надрами/рентну плату на загальну суму 1 822 485 грн., в тому числі: за 1 квартал 2014 року в сумі 69 466 грн., за 2 квартал 2014 року в сумі 152 751 грн., за 3 квартал 2014 року в сумі 141 971 грн., за 4 квартал 2014 року в сумі 324 902 грн.; за 1 квартал 2015 року в сумі 65 532 грн., за 2 квартал 2015 року в сумі 359 753 грн., за 3 квартал 2015 року в сумі 494 468 грн., за 4 квартал 2015 року в сумі 213 643 грн.

- п. 18.1 ст.18, п.51.1 ст.51, пп. "б" п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України, п. 3.1 розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, в результаті чого підприємством при виплаті доходів фізичним особам з неіснуючим податковим номером подано до ОДПІ із змінами платника податку податковий розрахунок форми 1-ДФ за 1-й квартал 2015 року.

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 ст. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171 та пп. "а" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями, за якими встановлено неподання податковим агентом ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків за період з січня 2014р. по частину жовтня 2015р. за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу (перерахований після граничних термінів, в т.ч. після 01.01.2016 року) всього на суму 223 476,26 грн., в т.ч.: 30.10.2015 року на суму 15 813,48 грн., 30.11.2015 року на суму 39 405,16 грн., 30.12.2015 року на суму 15 421,11 грн., 30.01.16 року на суму 33 865,79 грн., 01.03.2016 року на суму 26 731,52 грн., 30.03.2016 року на суму 32 413 грн., 30.04.2016 року на суму 22 025,25 грн., 30.05.2016 року на суму 20 715,96 грн., 30.06.2016 року на суму 17 084,99 грн.

- пп. 1.4, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого не перераховано до бюджету належного до сплати військового збору за граничним терміном сплати передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу (перерахований після граничних термінів) всього на суму 23 320,71 грн., яке складається з утриманого з виплаченого доходу, але не перерахованого по граничним термінам збору за жовтень 2015 року в сумі 903,74 гри, за листопад 2015 року в сумі 3 849,41 грн., за грудень 2015 року в сумі 4 226,66 грн., за січень 2016 року в сумі 3 119,05 грн., за лютий 2016 року в сумі 3 529,35 грн., за березень 2016 року в сумі 2 749,10 грн., за квітень 2016 року в сумі 2 630,21 грн., за травень 2016 року в сумі 2 313,19 грн.

- п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого платником порушувалися строки сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати (код платежу згідно бюджетної класифікації - 71010000), а саме, по терміну сплати 28.09.2015 року фактично внесок сплачений 05.10.2015 року, по терміну сплати 28.11.2015 року єдиний внесок сплачений 22.04.2016 року, по терміну сплати 28.12.2016 року єдиний внесок сплачений 22.04.2016 року та 06.06.2016 року, по терміну сплати 28.01.2016 року єдиний внесок сплачений 06.06.2016 року, по терміну сплати 28.02.2016 року єдиний внесок сплачений 06.06.2016 року, по терміну сплати 28.03.2016 року єдиний внесок сплачений 06.06.2016 року по терміну сплати 28.04.2016 року єдиний внесок сплачений 06.06.2016 року, єдиний внесок по терміну сплати 28.05.2016 року сплачений 06.06.2016 року та 01.07.2016 року.

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI із змінами та доповненнями та п. 1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із змінами і доповненнями, затвердженого Наказом МФУ від 14.04.2015 року №435, в результаті чого подано звіт за січень 2016 року з порушенням термінів подачі.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті наступні рішення: податкове повідомлення-рішення від 10.02.2017 року №, яким застосовано штраф з орендної плати за землю в сумі 241 415,27 грн.; податкове повідомлення-рішення від 10.02.2017 року №, яким застосовано штраф з орендної плати за землю в сумі 98 446,41 грн.; податкове повідомлення-рішення від 10.02.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин в сумі 2 278 107,40 грн., з яких 1 822 486 грн. - за податковими зобов'язаннями та 455 621,4 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 510 грн.; податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року №, яким визначено штрафну (фінансову) санкцію з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 160 420,77 грн. та пені в розмірі 2 676,93 грн.; податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію з військового збору в розмірі 16 607,05 грн. та пені в розмірі 343,02 грн.; рішення від 14.02.2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 122 493,35 грн. та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 59 947,83 грн.; рішення від 14.02.2017 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в розмірі 170 грн.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Щодо збільшення суми грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин в сумі 2 278 107,40 грн.

Судом встановлено, що позивач набув права на видобуток корисних копалин (граніт, гранодіорит, габро-діабаз) відповідно до наступних Спеціальних дозволів на користування надрами, виданих Державною службою геології та надр України: №3771 від 27.12.2005 року, наданий ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» з метою видобування граніту, придатного для виробництва щебеню родовища «Селищанське-1», розташованого за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, 18 км на Пд. від з. ст. Клесів, Сх. ок. с. Селище, строком дії на 28 років, терміном до 29.12.2033 року; №3622 від 27.12.2005 року, наданий ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» з метою видобування граніту сірого, родовища «Осмалинське», розташованого за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, 4,5 км на Сх. від м. Ясногірка, 15 км на Пд Сх від з.ст. Клесів, строком дії на 28 років, терміном до 27.12.2033 року. №3666 від 31.12.2004 року, наданий ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» з метою видобування граніту, придатного для виробництва щебеню родовища «Селищанське-2», розташованого за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, 11,5 км на Пд. від з. ст. Клесів строком дії на 28 років, терміном до 31.12.2032 року.

При цьому видобуток корисних копалин, а саме гірничої маси (граніт), здійснюється лише на родовищі «Селищанське-2». Видобута гірнича маса (граніт) складується в складі готової продукції, яка в подальшому зі складу гірничого цеху використовується для переробки дробарно-сортувальним підрозділом заводу на щебеневу продукцію різних фракцій.

Відповідно до статті 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствами, установами, організаціями і громадянами лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі статтею 28 названого Кодексу, користування надрами є платним, крім випадків, передбачених статтею 29 цього Кодексу. Плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони.

Позивачем були надані відповідачу наступні податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин:

1. від 05.05.2014 року № за 1 квартал 2014 року, в якому задекларовано податкові зобов'язання на суму 136 148,49 грн.

2. від 15.07.2014 року № за 2 квартал 2014 року, в якому задекларовано податкові зобов'язання на суму 291 307,01 грн.

3. від 21.10.2014 року № за 3 квартал 2014 року, в якому задекларовано податкові зобов'язання на суму 631 469,92 грн.

4. від 09.02.2015 року № за 4 квартал 2014 року та 03.11.2015 року подано уточнюючу податкову декларацію з рентної плати №, в якій уточнено податкові зобов'язання за 4 квартал 2014 року та задекларовано податкові зобов'язання на суму 138 929,98 грн.

5. від 17.04.2015 року № за 1 квартал 2015 року та 02.06.2015 року подано уточнюючу податкову декларацію № в якій уточнено податкові зобов'язання за 1 квартал 2015 року та задекларовано податкові зобов'язання на суму 30 537,39 грн.

6. від 16.07.2015 року № за 2 квартал 2015 року, в якому задекларовано податкові зобов'язання на суму 145 548,47 грн.

7. від 09.11.2015 року № за 3 квартал 2015 року, в якому, враховуючи уточнюючу податкову декларацію № від 02.12.2015 року, задекларовано податкові зобов'язання на суму 51 981,71 грн.

8. від 09.02.2016 року № за 4 квартал 2015 року, в якому, враховуючи уточнюючу податкову декларацію з рентної плати № від 04.11.2016 року, задекларовано податкові зобов'язання на суму 51 908,47 грн.

При цьому жодних зауважень до вищевказаних податкових розрахунків з боку відповідача не було.

Підпунктом 263.5.1 пункту 263.5 статті 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства).

Порядок визначення вартості одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) встановлено пунктом 263.6 цієї статті.

Підпунктом 263.6.1 названого пункту закріплено, що вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин:

- за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);

- за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Позивач визначав вартість видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) за фактичними цінами реалізації видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Відповідно до підпункту 263.6.2 пункту 263.6 статті 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), у разі обчислення вартості видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за фактичними цінами реалізації вартість одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) встановлюється платником за величиною суми доходу, отриманого (нарахованого) від виконаних у податковому (звітному) періоді господарських зобов'язань з реалізації відповідного обсягу (кількості) такого виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Сума доходу, отриманого (нарахованого) від реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за податковий (звітний) період зменшується на суму витрат платника, пов'язаних з доставкою (перевезенням, транспортуванням) обсягу (кількості) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу в розмірах, установлених у договорі купівлі-продажу згідно з умовами постачання.

Пунктом 263.6.3 пункту 263.6 статті 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) деталізовано, які саме витрати платника слід розуміти як витрати, пов'язані з доставкою (перевезенням, транспортуванням) видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу:

- витрати, пов'язані з доставкою (перевезенням, транспортуванням) видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) із складу готової продукції платника (вузла обліку, входу до магістрального трубопроводу, пункту відвантаження споживачу або на переробку, межі розділу мереж із споживачем) споживачу, а саме:

з доставкою (перевезенням, транспортуванням) магістральними трубопроводами, залізничним, водним та іншим транспортом;

із зливанням, наливанням, навантаженням, розвантаженням та перевантаженням;

з оплатою послуг портів, зокрема портових зборів;

з оплатою транспортно-експедиторських послуг;

- витрати з обов'язкового страхування вантажів, обчислені відповідно до законодавства;

- митні податки та збори у разі реалізації за межі митної території України.

Як слідує з акту перевірки відповідача, обчислення вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за фактичної ціною реалізації є порушенням податкового законодавства, оскільки вартісні показники за розрахунковою вартістю є більшими. Як на доказ цьому відповідач посилається на проведені розрахунки викладені в додатку №20 до акту перевірки.

Суд зазначає, що в разі обчислення вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за розрахунковою вартістю перелік витрат, що включаються до витрат платника за податковий (звітний) період, визначений у підпункті 263.6.5 пункту 263.6 статті 263 Податкового кодексу України.

За приписами пп. 263.6.5 п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), у разі обчислення вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за розрахунковою вартістю до витрат платника за податковий (звітний) період включаються: матеріальні витрати, що належать до витрат згідно з розділом III цього Кодексу, у тому числі витрати, пов'язані з виконанням господарських договорів із давальницькою сировиною, за винятком матеріальних витрат, пов'язаних із: зберіганням; транспортуванням; пакуванням; проведенням іншого виду підготовки (включаючи передпродажну підготовку), крім операцій, що віднесені до операцій первинної переробки (збагачення) у значенні, наведеному у розділі I цього Кодексу, для реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); виробництвом і реалізацією інших видів продукції, товарів (робіт, послуг); витрати з оплати праці, що належать до витрат згідно з розділом III цього Кодексу, крім витрат з оплати праці працівників, які не зайняті в господарській діяльності з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); витрати з ремонту основних засобів, що належать до складу витрат згідно з розділом III цього Кодексу, крім витрат на ремонт основних засобів, не пов'язаних технічно та технологічно з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); інші витрати, що належать до складу витрат, у тому числі витрати, розподілені згідно з принципами облікової політики платника, понесені ним в періоди, коли господарська діяльність з видобування корисних копалин не провадилась у зв'язку із сезонними умовами провадження видобувних робіт згідно з розділом III цього Кодексу, крім витрат, не пов'язаних з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), у тому числі: які виникають в результаті формування фінансових резервів; на сплату процентів боргових зобов'язань платника; на плату за користування надрами для видобування корисних копалин; на сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду.

Під час обчислення розрахункової вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) також враховуються: сума нарахованої амортизації, що визначається згідно з розділом III цього Кодексу, крім суми нарахованої амортизації на основні фонди і нематеріальні активи, що підлягають амортизації, але не пов'язані технічно та технологічно з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); сума амортизації витрат, пов'язаних з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пп. 263.6.4 п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), вартість одиниці кожного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється як співвідношення суми доходу, отриманого платником від реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), визначеної відповідно до підпункту 263.6.2 пункту 263.6 цієї статті, та обсягу (кількості) відповідного виду реалізованої видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що визначається за даними бухгалтерського обліку запасів готової продукції платника.

Аналіз наведених правових приписів свідчить про те, що вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється за більшою з таких її величин або за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), або за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

При цьому здійснюючи обрахунок за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), обов'язковим є врахування витрат, визначених пп. 263.6.5 п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України.

Дослідивши проведені розрахунки відповідача згідно додатку № 20 до акту перевірки суд встановив, що вони здійснені невірно та не ґрунтуються на податковому законодавстві.

Відповідно до пп.263.6.9 п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), розрахункова вартість одиниці відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) (Цр) обчислюється за такою формулою: Цр = Вмп + (Вмп + Крмпе)/ V мп, де: Вмп - витрати, обчислені згідно з підпунктами 263.6.5 - 263.6.8 цього пункту (у гривнях); Крмпе - коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, обчислений у матеріалах геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр (десятковий дріб). Гірничі підприємства, що порушили строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, обчислюють податкові зобовязання із застосуванням коефіцієнта рентабельності, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України; V мп - обсяг (кількість) товарної продукції гірничого підприємства - видобутих корисних копалин (мінеральної сировини), що видобута за податковий (звітний) період.

Крім того Міністерство доходів і зборів України листом від 07.07.2014 року за № 16034/7/99-99-15-04-01-17 «Про застосування коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства при обчисленні податкових зобов'язань з плати за користування надрами» дало роз'яснення, що платники плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що провадять господарську діяльність з видобування корисних копалин в межах ділянок надр, геолого-економічна оцінка запасів корисних копалин в межах яких виконана раніше ніж 5 років від моменту виникнення податкових зобов'язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, обчислюють податкові зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин із застосуванням коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України.

В ході судового розгляду було встановлено, що геолого-економічна оцінка запасів корисних копалин позивачем не проводилась, а тому при обрахунку розрахункової вартості відповідач був зобов'язаний застосувати коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України.

На противагу цьому відповідач при обрахунку розрахункової вартості одиниці виробленої одиниці товарної продукції застосував коефіцієнт рентабельності 15 відсотків. Хоча згідно з листом Міністерства доходів і зборів України від 07.07.2014 року за № 16034/7/99-99-15-04-01-17 «Про застосування коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства при обчисленні податкових зобов'язань з плати за користування надрами» чітко зазначено, що коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства в розмірі 15 відсотків застосовується до платників плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що провадять господарську діяльність з видобування корисних копалин в межах ділянок надр на етапі геологічного вивчення і, таким чином, не завершили геолого-економічну оцінку запасів ділянки надр.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачем не вірно визначений коефіцієнт рентабельності при обрахунку розрахункової вартості одиниці виробленої товарної продукції.

Також представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що при обрахунку розрахункової вартості одиниці виробленої товарної продукції використовувались суми витрат вказані позивачем у відповідних податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, але по факту було використано зведені дані по рахунку 23 «Виробництво», який використовується для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг), а витрати на ньому обліковують за статтями, перелік і кількість яких підприємство встановлює самостійно, і зазначає в обліковій політиці. За дебетом рахунку 23 «Виробництво» відображаються прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати, а також розподілені загальновиробничі витрати і втрати від браку продукції (робіт, послуг) з технологічних причин, за кредитом - вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції.

Вирішуючи в цій частині спір на користь позивача, суд зазначає, що матеріалами перевірки встановлені лише зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум плати за користування надрами для видобування корисних копалин, при цьому відсутні виявлені: данні бухгалтерського обліку, які застосовані позивачем неповно/надмірно; розрахунки за вищенаведеною формулою, які б дозволили перевірити висновки та розрахунки податкового органу.

При цьому, позивачем подані копії документів податкового обліку доводять, що фактична ціна реалізації є більшою ніж розрахункова вартість.

Наданий відповідачем розрахунок виявлених порушень, за поясненнями його представника на підставі узагальнених даних зібраних під час перевірки, не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ, оскільки не містить посилання на первинні джерела, судом відповідність таких даних обставинам справи не встановлена.

Зважаючи на вищенаведене, податкове повідомлення-рішення від 10.02.2017р. № належить до скасування в повному обсязі.

Щодо встановленого в акті перевірки факту несвоєчасного перерахування позивачем до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року, суд зазначає наступне.

Підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення стали висновки відповідача про порушення позивачем пп. 168.1.1 і 168.1.2 п.168.1 ст. 168, ст. 127 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб та п. 176.2 ст. 176, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, що полягає у своєчасному та повному нараховуванні, утримуванні та сплаті до бюджету податку з доходу, що виплачується на користь платника податку.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент (підпункт 162.1.1); фізична особа - нерезидент (підпункт 162.1.2); податковий агент (підпункт 162.1.3).

Так, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), само зайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу (п.14.1.180 ст.14).

Позивач є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб і в розумінні ст. 162 ПК України є одночасно платником податку на доходи фізичних осіб.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету регламентує ст. 168 ПК України, п. 168.1, якої передбачає порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп. 168.1.5 пункту 168.1 ст. 168 ПК України).

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Податкові декларації відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податків зобов'язаний згідно абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 54.2 ст. 54 ПК України грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Строком сплати податку та збору визнається відповідно до п. 31.1 ПК України період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Тобто момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Таким чином, позивач як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб мав сплачувати (перераховувати) податок до бюджету під час виплати заробітної плати працівникам, а у випадку нарахування заробітної плати, але її невиплати, мав проводити перерахування податку до бюджету у строки встановлені ПК України для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу (строк сплати податкових зобов'язань, за якими податковий період складає один місяць обчислюється, виходячи з положень пп. 49.18.1 п 49.18 ст. 49 та п. 57.1 ст. 57 ПК України).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, розмір суми грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем визначений позивачем правильно проте не сплачений у встановлені ст. 168 ПК України строки.

Суд звертає увагу, що платник не заперечує сплату податку з доходів фізичних осіб у виявлені перевіркою строки, тобто несвоєчасно, але разом з тим перевіркою не виявлено факту невиплати заробітної плати чи неправильного обчислення податку.

Платник надав суду копії платіжних доручень, яким сплачувався податок на доходи фізичних осіб. Представленими платіжними дорученнями підтверджується, що мала місце несвоєчасна сплата податку.

Відтак, доводи податкового органу в частині встановлення порушення про несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб підтверджуються.

Разом з тим, суд вважає, що податковий орган безпідставно та неправомірно застосував до платника за встановлене порушення штраф в розмірі, визначеному ст. 127 ПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 127.1 ст. 127 ПК України, не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Проте факт не нарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) позивачем податку з доходів фізичних осіб до або під час виплати доходу у акті перевірки не зафіксований, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Водночас п 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вказане правопорушення полягає у виконанні платником податків обов'язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов'язання після закінчення встановлених ПК України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов'язання, але несвоєчасно.

Виходячи з аналізу зазначених норм відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків передбачена ст. 126 ПК України, а за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати ст. 127 ПК України.

Судом встановлено і не спростовано відповідачем порушення позивачем податкового законодавства у вигляді несвоєчасного перерахування до бюджету нарахованого податку з доходів фізичних осіб у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду, що зафіксовано у акті перевірки і підтверджується платіжними дорученнями, отже таке порушення відповідає передбаченому ст. 126 ПК України складу порушення.

Однак згідно спірного податкового повідомлення-рішення відповідач застосував до позивача штраф на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України.

Оскільки спір виник з приводу відповідальності за несплату чи несвоєчасну сплату податку позивачем, суд з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених норм ПК України дійшов висновку, що спеціальною нормою у даному випадку є саме ст. 126 ПК України, що визначає відповідальність за затримку при не сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, а ст. 127 ПК України - є загальною нормою і встановлює відповідальність за не нарахування, неутримання і несплату загалом податків.

Дана позиція підтримана Вищий адміністративним судом України згідно ухвали від 16 травня 2017 року за № К/800/53389/15.

Стосовно несвоєчасної сплати єдиного внеску та військового збору за період з 29.09.2015 року по 30.06.2016 року суд зазначає таке.

Згідно акту перевірки відповідача під час проведення перевірки позивача не виявлено порушень правильності нарахування та застосування ставки військового збору та єдиного внеску.

Єдиний внесок і військовий збір сплачується платником виключно шляхом перерахування коштів з його банківського рахунку.

Згідно п. 10.1. глави 10 Постанови Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» (далі - «Постанова НБУ») обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком (рахунками) за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Якщо на кошти накладений арешт і на рахунку арештована сума коштів менша, ніж та, що зазначена в документі про арешт коштів, то банк не приймає до виконання платіжні доручення клієнта і повертає їх згідно з пунктом 2.15 глави 2 цієї Інструкції. (пункт 10.7 Постанови НБУ).

Разом з тим, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим кодексом.

Зі свого боку позивач направляв до банку відповідні платіжні доручення для сплати єдиного внеску та військового збору, як повідомив представник позивача перший звертався до виконавчої служби про необхідність їх сплати.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо безпідставності застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску та військового збору, оскільки встановлено, що у встановлений строк для їх сплати платник податків вчиняв дії, спрямовані на перерахування суми такого внеску. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті єдиного внеску та військового збору, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених за несплату (неперерахування) або несвоєчасну їх сплату (несвоєчасне перерахування).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині.

Щодо встановленої перевіркою несвоєчасності сплати орендної плати за землю.

23.04.2008 року між Рівненською обласною державною адміністрацією в особі голови Сарненської райдержадміністрації Рухера Петра Віталійовича (Орендодавець) та позивачем був укладений Договір оренди землі №б/н від 23.04.2008 року, згідно якого: Орендодавець надає, а позивач (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони, та іншого призначення, яка знаходиться на території Вирівської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 67,6331га для видобування корисних копалин, з них: 41,9909га - землі промисловості, 25,3822га - землі під відкритими розробками, кар'єрами, шахтами, та відповідними спорудами. На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, об'єктів інфраструктури не має. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 996 044,00грн. (1,49 грн. за 1кв.м.). Договір укладено на 5 років до закінчення дії спеціального дозволу на користування надрами. Орендна плата вноситься позивачем у грошовій формі та у трикратному розмірі від земельного податку, що становить 98 830,27 грн. (0,15 грн. за 1кв.м.) на рік. Додатковою угодою про поновлення договору оренди землі №б/н від 29.08.2014 року встановлено орендну плату в розмірі 513 796,44грн. на рік.

Також 23.04.2008 року між Рівненською обласною державною адміністрацією в особі голови Сарненської райдержадміністрації Рухера Петра Віталійовича (Орендодавець) та позивачем був укладений Договір оренди землі № б/н, згідно якого, Орендодавець надає, а позивач (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони, та іншого призначення, яка знаходиться на території Селищанської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 187,9435 га для видобування корисних копалин, з них: 97,0420 га - землі промисловості, 90,9015 га - землі під відкритими розробками, кар'єрами, шахтами, та відповідними спорудами, в тому числі: 67,5618 га - відкриті розробки та кар'єри, шахти (експлуатуються); 23,3397 га - інші (відвали). На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, об'єктів інфраструктури не має. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 654 514 грн. (1,41 грн. за 1кв.м.). Договір укладено на 5 років до закінчення дії спеціального дозволу на користування надрами. Орендна плата вноситься позивачем в грошовій формі та у трикратному розмірі від земельного податку, що становить 275 696,20 грн. (0,15 грн. за 1кв.м) на рік. Додатковою угодою про поновлення договору оренди землі № б/н від 29.08.2014 року встановлено орендну плату в розмірі 1 252 734,90 грн. на рік.

Відповідно до підпункту 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Кодексу, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Нормою пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3. статті 287 Кодексу).

17.02.2015 року Позивачем було подано податкову декларацію з плати за землю № та № за 2015 рік із зазначенням податкових зобов'язань на суму 641 731,75 грн. (щомісячний платіж - 53 477,65грн) і 1 564 665,89 грн. (щомісячний платіж - 130 388,82грн.) відповідно.

Сплата плати за землю згідно вказаних вище декларацій підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 34-109, т.2).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач несвоєчасно сплачував орендну плату за землю по податковій декларації з плати за землю реєстраційний №, дата реєстрації 17.02.2015р. та по податковій декларації з плати за землю реєстраційний № дата реєстрації 17.02.2015р.

Доказів зворотного позивачем суду не надано, а відтак позовні вимоги в частині скасування рішень про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату орендної плати задоволенню не належать.

Щодо рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за подання звітності 1ДФ з недостовірними даними та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то суд зауважує таке.

В ході проведення перевірки встановлено, що в розрахунку за 1-й квартал 2015 року під порядковим номером «215» зазначено виплату доходу під ознакою «140» в розмірі 1 378,66 грн. фізичній особі з неіснуючим податковим номером (код помилки 99 - податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО).

На підтвердження наявності помилки в розрахунку за формою № 1ДФ відповідачем було надано прінтскрін екрану із зазначенням коду помилки 99.

Крім того позивачем не надано доказів того, що ним зазначено існуючий податковий номер.

Таким чином, позивачем надано податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (за формою № 1ДФ) з недостовірними даними та з помилками, що є порушенням п. 51.1 ст. 51 та пп. «б» п. 76.2. ст. 176 Податкового кодексу України.

Також судом встановлено, що позивачем звітність за січень 2016 року згідно із вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» подана з порушенням термінів подачі, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, тому зазначені рішення скасуванню не належать.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно по до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог згідно з ч. 3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 10.02.2017, №, № від 14.02.2017, рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 14.02.2017 в повному обсязі.

В задоволені позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень Головного управління ДФС у Рівненській області №, № від 10.02.2017, № від 14.02.2017, рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № від 14.02.2017 відмовити повністю.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 39608,95 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.