Справа № 823/996/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року справа № 823/996/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

27.06.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі відповідач), в якому просить скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.04.2017 №.

Позов мотивовано тим, що рішенням ГУ ДФС у Черкаській області від 19.04.2017 № НОМЕР_1 до позивача застосовано штрафні санкцій в розмірі 1851 грн. 96 коп. та нараховано пеню в розмірі 4052 грн. 07 коп. за несвоєчасне перерахування єдиного внеску. Вказане рішення на думку позивача є протиправним, оскільки суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 22.10.2013 по 15.02.2016 були зараховані на єдиний казначейський рахунок « 3719», що відкритий в органах Казначейства для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску, а тому помилкове визначення у квитанціях для зарахування коштів єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування - р/р 2301, замість рахунку який передбачений для сплати внесків фізичних осіб-підприємців, які мають найманих працівників та нараховують заробітну плату - р/р 2301 не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений Податковим кодексом України строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені. При цьому помилкове зарахування сплачених коштів на інший казначейський рахунок згідно з висновками Верховного Суду України не є податковим правопорушенням, у звязку з чим, позивач просить задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем помилково сплачено суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 22.10.2013 по 15.02.2016 на рахунок 2301, тоді як він мав бути сплачений на рахунок 2301. Оскільки перерахування коштів на належний рахунок здійснено 21.01.2016 на підставі заяви позивача від 19.01.2016, а отже сума податкового зобовязання платника податків по єдиному внеску не була погашена у визначені законом строки, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення, тому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак у звязку з прибуттям не всіх осіб, які беруть участь у справі, продовжено та вирішено в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). З огляду на ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов висновку задовольнити позов з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою підприємцем 17.02.2011 за ідентифікаційним номером НОМЕР_2, перебуває на обліку в ДПІ у м. Черкасах та є платником єдиного податку (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що позивачем згідно платіжних доручень від 18.12.2013 №22 на суму 398 грн. 01 коп., від 09.01.2013 №2442.1.2 на суму 422 грн. 65 коп., від 06.03.2014 №27 на суму 422 грн. 65 коп., від 03.04.2014 на суму 422 грн. 65 коп., від 12.05.2014 №31 на суму 422 грн. 65 коп., від 10.06.2014 №34 на суму 422 грн. 65 коп., згідно квитанцій від 02.07.2014 №JBKLE0702L1V23 на суму 422 грн. 65 коп., від 13.08.2014 №0.0.287636503.1 на суму 434 грн., від 17.09.2014 №0.0.298397362.1 на суму 434 грн., від 16.10.2014 №0.0.307042906.1 на суму 434 грн., від 17.11.2014 №0.0.317131643.1 на суму 434 грн., від 17.12.2014 №0.0.327628162.1 на суму 434 грн., від 17.01.2015 №0.0.338357323.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 17.02.2015 №0.0.350139274.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 11.03.2015 №0.0.358837736.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 15.04.2015 №0.0.373426745.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 14.05.2015 №0.0.384765095.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 17.06.2015 №0.0.389793773.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 15.07.2015 №0.0.409809505.1 на суму 422 грн. 65 коп., від 18.08.2015 №0.0.423452040.1 на суму 422 грн. 65 коп. здійснено сплату вказаних сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на єдиний казначейський рахунок, що відкритий в органах Казначейства для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування - р/р 2301. Позивачем 13.01.2014, 09.01.2015 та 18.01.2016 були здані, контролюючим органом прийняті звіти про нарахування і сплату ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за 2013, 2014 та 2015 роки (корінець № 15 (906103), № 7, 15 (5502229).

В подальшому позивачем виявлено, що вказані суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за вищевказаний період були помилково перераховані ФОП ОСОБА_1 на рахунок 2301, тоді як він мав бути сплачений на рахунок 2301, тому 19.01.2016 позивачем була подана заява до заступника начальника ДПІ у м. Черкасах про перерахування помилково сплачених коштів з єдиного внеску на належний рахунок, у звязку з чим вищевказані кошти 21.01.2016 перераховані з одного бюджетного рахунку на інший, що підтверджується даними зворотного боку облікової картки позивача.

У звязку із вищезазначеним, Головне управління ДФС у Черкаській області 19.04.2017 прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким на підставі ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 539 грн. 60 коп. (10% за період з 22.10.2013 до 21.01.2016) та 1312 грн. 36 коп. (20% за період з 21.01.2016 до 15.02.2016), і нараховано пеню у розмірі 4052 грн. 07 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачем подано скарги до Головного управління ДФС у Черкаській області та до ДФС України.

Рішенням ГУ ДФС у Черкаській області від 16.05.2017 №11173/23-00-10-0119 та рішенням ДФС України від 20.06.2017 №7856/К/99-99-11-02-02-25 скарги ФОП ОСОБА_1 залишені без розгляду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував таке.

У відповідності до п. 191.1.2 статті 191 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України в звязку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013р. № 404-VII, в редакції від 11.08.2013, функції з контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів віднесено до компетенції контролюючих органів (органів доходів і зборів).

Суд зазначає, що спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (надалі - Закон № 2464).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно ст. 4 Закону № 2464 зокрема є:

- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З огляду на викладені вище норми Закону № 2464, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 є страхувальником у розумінні цього Закону та зареєстрована як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Приписами ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки.

Відповідно до ст. 9 вказаного вище Закону № 2464, для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Розрахункове обслуговування органу доходів і зборів здійснюється відповідно до умов договорів між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, і власниками рахунків.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону № 2464, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Приписами п. 2 ч. 11 ст. 25 вказаного Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно ст. 25 Закону № 2464, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Суд наголошує, що наказом Міністерства Доходів і Зборів України, Міністерства Фінансів України від 19.09.2013 № 493/815 «Про затвердження Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (чинного на час здійснення позивачем платежів з єдиного внеску) визначено, що це Положення розроблено відповідно до статей 8, 9, 11, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з метою регламентування руху коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та фінансових санкцій (штрафів та пені), що застосовуються згідно із Законом, на рахунках, відкритих в органах Державної казначейської служби України відповідно до вимог законодавства.

Розділом ІІ вказаного Положення передбачалось, що Міністерство доходів і зборів України та територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції Міндоходів відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій (далі - страхові кошти).

Відкриття рахунків 3719 здійснюється на підставі заяв Міндоходів і територіальних органів Міндоходів та інших документів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Згідно з п. 3.1. Положення, страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім'я територіальних органів Міндоходів в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Суд зясував, що ФОП ОСОБА_1 здійснила перерахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 22.10.2013 по 21.01.2015 на рахунок, який передбачений для сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування - р/р 2301, а не на р/р 2301 передбачений для сплати внесків фізичних осіб-підприємців, які мають найманих працівників та нараховують заробітну плату, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

При вивченні матеріалів справи, зокрема копій платіжних документів про сплату позивачем єдиного внеску за спірні періоди суд також встановив, що така сплата була здійснена на рахунок 3719 відкритий в органах Казначейства для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску, із зазначенням банку отримувача: ГУ ДКСУ у Черкаській області, отримувач: ДПІ у м. Черкасах.

Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 9.3. статті 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 29 Бюджетного кодексу України, до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами.

До доходів загального фонду Державного бюджету України належить податок на доходи фізичних осіб (крім податку, визначеного пунктом 1-1 цієї частини статті), що сплачується (перераховується) згідно з Податковим кодексом України у розмірі 25 відсотків на відповідній території України (крім території міст Києва та Севастополя) та у розмірі 60 відсотків - на території міста Києва.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з частиною 4 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказам Державного казначейства України від 26.06.2002 №122, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України.

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а вже саме зарахування податку на відповідний рахунок має значення для обліку коштів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Вищезазначена позиція викладена в листі Державної фіскальної служби України від 13 серпня 2014 року № 1128/5/99-99-20-03-01-16.

З огляду на викладене, суд зазначає, що всі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету, а відтак, всі податки і збори (обов'язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок, у зв'язку з чим податкове зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб вважається виконаним з дня зарахування сплачених останнім коштів на єдиний казначейський рахунок.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 08 серпня 2013 року у справі №К/991/38036/12, від 14 травня 2014 року у справі №К/800/34547/13, від 09 серпня 2017 року у справі №К/800/853/17.

Крім того, згідно з правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.06.2015 у справі №21-377а15, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК.

Разом з цим, на думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, з наведеного вбачається, що позивач сплатив єдиний соціальний внесок за спірні періоди в повному обсязі та своєчасно, тобто у строки, встановлені Законом № 2464.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням того, що у справі було встановлено своєчасна сплата позивачем єдиного соціального внеску за спірні періоди, суд дійшов висновку про протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені до позивача згідно рішення від 19.04.2017 №, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Необхідно звернути увагу, що позивач в адміністративному позові просить скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.04.2017 №, а відповідно до п. 1 частини другої ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним, в зв'язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог у відповідності до вимог ст. 11 КАС України та визнання оскарженого позивачем рішень протиправним і його скасування.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Тому, суд дійшов до висновку, що для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, необхідно не тільки скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.04.2017 №, а й визнати його протиправним.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 56, 58, 86, 94, 128, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.04.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області () на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) сплачений судовий збір за подання цього позову в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко