Справа № 606/297/17
Суддя: Малярчук В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/297/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд

Тернопільської області

у складі:

головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Теребовлянської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, у якій просить зобов"язати Теребовлянську міську раду сплатити йому заробітну плату, яку він недоотримав за період вимушеного прогулу з 24 лютого 2016 року по 13 жовтня 2016 року з врахуванням коефіцієнту індексації, на особистий картковий рахунок № НОМЕР_1 у відділенні Приватбанку, зобов"язати Теребовлянську міську раду сплатити завдану йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн. на особистий картковий рахунок НОМЕР_1 у відділенні Приватбанку, зобов'язати Теребовлянську міську раду прийняти розпорядження та внести запис в його трудову книжку з дійсною причиною його звільнення з посади - пункту 1 статті 40 КЗпП України "змін в організації виробництва і праці, в тому числі його ліквідації...", оскільки не вважає за доцільне просити Теребовлянську міську раду поновити його на роботі, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задоволити повністю.

Представник відповідача Теребовлянської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи не повідомив причини своєї неявки, заперечень щодо позову не подавав.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне:

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 квітня 1996 року ОСОБА_1 03 лютого 2011 року був прийнятий на посаду землепорядника сільської ради, прийняв присягу державного службовця та присвоєно 14 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування. 01 жовтня 2013 року присвоєно 13 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування.

Розпорядженням № 50/2.4 «к» від 24 лютого 2016 року голови Теребовлянської міської ради було звільнено землевпорядника Підгайчицької сільської ради ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

ОСОБА_1 не ознайомлено із змістом розпорядження про його звільнення та не повідомлено про існування вказаного розпорядження, а тому після його видачі позивач продовжував виконувати обов'язки землевпорядника Підгайчицької сільської ради.

Постановою Теребовлянського районного суду від 29 листопада 2016 року скасувано розпорядження Теребовлянського міського голови від 24 лютого 2016 року №50/2.4 «к» «Про звільнення землевпорядника Підгайчицької сільської ради ОСОБА_1.».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року постанову Теребовлянського районного суду від 29 листопада 2016 року у справі № 606/681/16-а залишено без змін.

Таким чином період вимушеного прогулу суд вважає з моменту незаконного звільнення з 24 лютого 2016 року по 29 листопада 2016 року - з моменту винесення Постанови Теребовлянського районного суду від 29 листопада 2016 року.

Однак, позивач просить стягнути заробітну плату, яку він недоотримав за період вимушеного прогулу з 24 лютого 2016 року по 13 жовтня 2016 року, що береться судом до уваги, так як суд не може вийти за межі позовних вимог.

Згідно довідки про доходи від 30 грудня 2015 року № 1217 виданої ОСОБА_1 про те, що він дійсно працює з 03 березня 2011 року в Підгайчицькій сільській раді на посаді землевпорядника сільської ради. Середньомісячна зарплата становить 2947 грн. 81 коп. За липень 2015р. нараховано - 3628 грн. 88 коп., серпень 2015 р. - 2101 грн. 28 коп., вересень 2015 р. - 3704 грн. 24 коп., жовтень 2015 р. - 2176 грн. 64 коп., листопад 2015 р. - 3896 грн. 24 коп., грудень 2015 р. - 2179 грн. 60 коп.

Однак, суду не представляється можливим провести розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не представлено суду довідку про його доходи за два останні відпрацьовані місяці. Також, позивач не звертався до суду з клопотання про витребування довідки про його доходи за січень - лютий 2016 року як забезпечення доказів.

Так відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв'язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно з ч. 2 ст. 235 цього ж Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Незважаючи на те, що позивач не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, за ч. 3 ст. 235 зазначеного Кодексу він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995 року та абз.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»№9 від 06.11.1992 року (з наступними змінами та доповненнями), якими передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які працювали на даному підприємстві менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час.

Згідно абзацу 3 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд наводить в рішенні розрахунки, якими він керувався при визначенні сум, що підлягають стягненню. При цьому, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів, так як це є обов'язком роботодавця та працівника.

За вказаних обставин суд вважає що слід стягнути з Теребовлянської міської ради в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2016 року по 13 жовтня 2016 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995 року, з урахуванням коефіцієнту індексації, без виключення сум відрахування на податки.

Щодо вимог про зобов'язання Теребовлянської міської ради прийняти розпорядження та внести запис в трудову книжку позивача з дійсною причиною його звільнення з посади - пункту 1 статті 40 КЗпП України "змін в організації виробництва і праці, в тому числі його ліквідації...", оскільки не вважає за доцільне просити Теребовлянську міську раду поновити його на роботі, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Однак, позивачем не представлено суду доказів, що підтверджували б не видачу йому Теребовлянською міською радою трудової книжки із відсутністю запису про підставу його звільнення роботодавцем - відповідачем у справі, так як представлена копія трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 квітня 1996 року судом не приймається як допустимий доказ, так як не є належно завіреною копією трудової книжки.

У зв'язку з викладеним позивачем не доведено в суді порушення його прав відповідачем у цій частині позову, а тому у задоволенні позову про зобов'язання Теребовлянської міської ради прийняти розпорядження та внести запис в трудову книжку позивача з дійсною причиною його звільнення з посади - пункту 1 статті 40 КЗпП України "змін в організації виробництва і праці, в тому числі його ліквідації...", оскільки не вважає за доцільне просити Теребовлянську міську раду поновити його на роботі слід відмовити.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про зобов'язання Теребовлянської міської ради сплатити в його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Однак, суд вважає, що вказана позовна вимога не підлягає до задоволення оскільки:

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка звертається з таким позовом.

За змістом частини 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо), а лише в позовній заяві вказав, що змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя - займався пошуками роботи, прохотиди додаткові планові навчання з перепрофілюванням на спеціальність нижчу за свій освітньо - кваліфікаційний рівень, оскільки його життєві зв'язки були порушенні.

В даному випадку суд повинен перевірити, чи перебувають дії відповідача у причинному зв'язку із заподіянням позивачу моральної шкоди.

Суд не може погодитися із доводами позивача про те, що внаслідок недоотримання заробітної плати він зазнав моральної шкоди, а тому його вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позов слід задоволити частково, стягнувши Теребовлянської міської ради в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2016 року по 13 жовтня 2016 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995 року, з урахуванням коефіцієнту індексації, без виключення сум відрахування на податки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст.6, 7, 11, 17, 18, 71, 72, 162, 163, 167 КАС України, ст.236 КЗпП України, Постановою КМУ №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року (з наступними змінами і доповненнями), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Теребовлянської міської ради в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2016 року по 13 жовтня 2016 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995 року, з урахуванням коефіцієнту індексації, без виключення сум відрахування на податки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: В.В.Малярчук