Справа № 804/1206/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 р. Справа № 804/1206/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріБурцевій Я.Е.
позивача відповідача Суппіс О.С. Крейса Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дівес» до Дніпропетровської митниці ДФС України про скасування рішення
15.02.2017 року ТОВ "Торговий дім "Дівес" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської митниці ДФС України про:
- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №110050004/2017/100003/1 від 10.02.2017 року;
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі .
Відповідач проти задоволення позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що в результаті контролю співставлення встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товару є практично на 18,7% нижчою відносно вартості абсолютно ідентичного товару, який продається, імпортується на митну територію України при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції. Крім того, при здійсненні контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в відповідач зазначив, що по-перше у специфікації від 09.01.2017р. №17/7-363 зазначені умови 100% передоплати до 28 березня, проте декларантом позивача відповідних банківських платіжних документів не надано; по-друге у копії МД країни відправлення № 102110310/260117/0000954 від 26.01.2017 року відсутні реквізити інвойсу №17/0001/0001/000123447 від 26.01.2017 року, який подано до митного оформлення. Додатково надані позивачем документи, не можуть вважатися документами, що підтверджують ціну фактично сплачену за товар та не спростовують розбіжність в умовах поставки, а заявлена декларантом митна вартість товару, у перерахунку за курсом валют, на рівні 354,45 доларів США за тону, є значно нижчою від ціни на такий товар на світовому ринку 430,00 - 445,00 доларів США за тону.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 543 Митного кодексу України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно частини 1 статті 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.
Отже, Дніпропетровська митниця ДФС у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, є суб'єктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Як вбачається із змісту контракту, найменування товару, кількість , ціна, технічні умови та інші вимог до якості, пакування, період і умови поставки товару, прикордонна залізнична станція переходу, залізнична станція призначення, залізнична станція відправлення визначаються і погоджуються сторонами в специфікації (специфікаціях), до Контракту, що є невід'ємними частинами.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено поняття митного контролю. Це - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
В силу приписів частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів (стаття 257 МК України).
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.295 Митного кодексу України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті України.
Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання органу доходів і зборів митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення.
Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для:
1) нарахування митних платежів;
2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;
3) ведення митної статистики;
4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Для митного оформлення "Торговий дім "Дівес" подало до Дніпропетровської митниці вантажну митну декларацію №110050004/2017/000787, в режимі ІМ 40 АА.
В графі 31 ВМД №110050004/2017/000787 наведено опис імпортованого товару, а саме: 1.прутки гарячекатані, вільно укладені в бунти, з вуглецевої сталі, круглого поперечного перерізу діаметром менше як 14 мм., з масою частковою вуглецю понад 0,06%, або менше: - катанка гарячекатана в мотках, марка сталі IF01, круг 6 мм - 129,9 т; вміст С - 0,005; 0,006%. Див. "електронний інвойс", 2. Місць - 141 CL 3. 0.
За декларацією позивачем було подано документи щодо митного оформлення. вантажу на суму 2792850,00 руб. (графа 22), вага нетто 129900 кг. (графа 38), а саме:
- додаткова угода № 1 від 31.03.2016 року;
- специфікація № 17/7-363 від 09.01.2017 року;
- платіжне доручення № 8 від 16.01.2017 року;
- рахунок-фактура (інвойс) №17/0001/0001/000123447 від 26.01.2017 року;
- декларація про походження товару №0380 від 26.01.2017 року;
- накладна УМВС № 22784471 від 26.01.2017 року;
- накладна УМВС № 22784500 від 26.01.2017 року;
- Довідка радіологічного контролю №0722 від 26.01.2017 року;
- Договір про надання послуг митного брокера № 25 від 10.05.2016 року;
- Лист ТОВ «Торговий дім «Дівес» № 2 від 11.01.2017 року;
- Копія митної декларації країни відправлення №10210310/260117/0000954 від 26.01.2017 року.
Згідно із частиною 5 статті 54 Митного кодексу України з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Статтею 337 Митного кодексу України встановлено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за декларацією від 10.02.2017р. №110050004/2017/000787 згенеровано обов'язкову форму контролю 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів».
Контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки документів та відомостей, наданих до митного оформлення, митницею встановлено наступні обставини:
- у специфікації від 09.01.2017р. №17/7-363 зазначено умови оплати, а саме 100% передоплати до 28 березня документи про що відсутні у пакеті документів наданих до митного оформлення;
- у копії МД країни відправлення №10210310/260117/0000954 від 26.01.2017 року відсутні реквізити інвойсу № 17/0001/0001/000123447 від 26.01.2017 року та платіжного доручення № 8 від 16.01.2017 року, які подано до митного оформлення.
Вищенаведені розбіжності дають підстави вважати, що можливе неврахування всіх витрат, які передбачені ст.58 МК України, в повному обсязі, а також ймовірно до митного контролю подані не точні відомості щодо митної вартості оцінюваного товару,
Згідно із частиною 3 статі 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу Митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
Про виявлені вищезазначені розбіжності та обставини, з урахуванням положень статті 53 Митного кодексу України, декларанту повідомлено про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:
1) виписки з бухгалтерської документації;
2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів;
3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
Також митницею було повідомлено декларанту, що за власним бажанням він може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
ТОВ "Торговий дім "Дівес" електронним повідомленням надіслано відмову від подання інших документів та прохання завершити митне оформлення.
Отже, враховуючи не надання додаткових документів та не усунення, вищезазначених обставин, у митного органу правомірно виник сумнів у достовірності митної вартості товару та враховуючи наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо імпортованих товарів митний орган правомірно перейшов до процедури визначення митної вартості.
Таким чином, у контролюючого органу були відсутні підстави вважати надане платіжне доручення №8 від 16.01.2017 року, документом, що підтверджує ціну фактично сплачену за товар, оскільки грошові кошти перераховані за ним на рахунок не встановленого продавця.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.
Якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 Митного кодексу України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні методу 2а) за ціною договору щодо ідентичних товарів визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики, якість та репутація на ринку, країна виробництва, виробник.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. При цьому, згідно із частинами 1, 2 статті 61 Митного кодексу України передбачено застереження щодо застосування методів 2а) та 2б), зокрема товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються. Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються.
У митного органу була відсутня інформація щодо вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, враховуючи положення статті 61 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості товарів неможливо було застосувати методи 2 а), 2 б) відповідно до вимог вищевказаних норм.
Методи на основі віднімання та додавання вартості неможливо було застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.
Відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України митну вартість товарів, що імпортується відповідно до наявних даних, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного методу 2г).
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Отже, правомірним є обґрунтування способу визначення митної вартості за другорядним методом, з урахуванням раніше визнаної митними органами, митної вартості оцінюваних товарів.
Згідно ч.7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Згідно ст.55 Митного кодексу України товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання за МД №110050004/2017/000787 від 10.02.2017 року.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються (ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України).
Під час дії гарантійних зобов'язань, позивач не надав додаткових документів для перегляду відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем доведено неможливість визначення митної вартості за ціною контракту та необхідність визначення митної вартості товару саме за резервним методом із застосуванням вартостей, визначених митним органом.
Враховуючи результати перевірки, невідповідності відомостей у наданих документах, виявлені під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості та за результатами розгляду додатково наданих документів, неможливість проведення обчислення заявленого рівня митної вартості на підставі наданих документів, суд приходить до висновку, що Дніпропетровською митницею ДФС України правомірно прийняті оскаржувані рішення, у зв'язку з чим, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 липня 2017 року

Суддя О.В. Єфанова