Справа № 758/2471/17
Суддя: Супрун Г. Б.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/2471/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б.,

при секретарі - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії за віком з 01 червня 2015 року, зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити їй пенсію за віком з 01 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року, стягнути на її користь понесені судові витрати у справі.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем з липня 2011 року їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року.

З 01 квітня 2015 року позивачу було припинено виплату пенсії за віком у зв'язку з тим, що вона працює на посаді судді, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Водночас, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Такий закон як до 1 червня 2015 року так і пізніше не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших спеціальних законів щодо пенсійного забезпечення, внаслідок чого пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються. Таким чином, оскільки позивач втратила право на призначення пенсії на умовах та в порядку, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, які з 1 червня 2015 року не діють, то відпали підстави до призупинення виплати їй пенсії за віком.

20 липня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком з 1 червня 2015 року. Однак зазначена заява відповідачем задоволена не була.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Додатково надав суду письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що позивачу була призначена пенсія за віком з 22.07.2011 року згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціалізованим законом, яким регулюється питання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з тим, що до 1 червня 2015 року так і не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах то з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

На думку представника відповідача, оскільки за період з 01.04.2015 року по 03.10.2016 року позивач отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і не була у відставці та не набула прав особи, якій призначається щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213 не стосується пенсійного забезпечення позивача в зазначений період. Представник відповідача вважає, що з 01.04.2015 року позивачу нараховано пенсію відповідно до норм чинного законодавства, тому простить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу з 22.07.2011 року була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року.

На час призначення пенсії позивач перебувала на посаді судді Вищого господарського суду України.

З 01.04.2016 р. відповідачем припинено виплату раніше призначеної позивачу пенсії за віком на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, про що не заперечує відповідач.

20 липня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй пенсії з 01 червня 2015 року по 31 липня 2016 року та поновлення її виплати з 01 серпня 2016 року.

Розпорядженням відповідача від 25.07.2016 р. позивачу здійснено перерахунок пенсії, однак її виплата поновлена не була.

15.02.2017 року позивач через свого представника повторно звернулась до відповідача із заявою про поновлення їй виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Листом від 01.03.2017 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його повторної заяви про поновлення виплати пенсії, пояснивши, що виплата пенсій працюючим суддям припинена з 01 квітня 2015 року у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Такий Закон як до 01 червня 2015 року так і пізніше прийнятий не був, у зв'язку з чим із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших спеціальних законів щодо пенсійного забезпечення, внаслідок чого пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим законом не призначаються.

Таким чином, оскільки позивач втратила втрачала право на призначення пенсії на умовах та в порядку передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, які з 01 червня 2015 року не діють, то відпали підстави до призупинення виплати їй призначеної раніше пенсії за віком із зазначеної дати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року №21-948а16.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року було визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року особам, які працюють на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Більш того, припинення виплати пенсії особі, яка перебуває на посаді судді, фактично є порушенням матеріального аспекту конституційних гарантій незалежності суддівського корпусу, що суперечить як Основному закону України, так і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною і підлягає до обов'язкового виконання.

Отже, припинення виплати позивачу пенсії через зайняття посади судді порушує її конституційні гарантії і її законне сподівання на отримання відповідного пенсійного забезпечення як одного з основних складових матеріального стану.

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 р. у справі «Суханов та Ільченко проти України», в якому Суд зазначив, що «законне сподівання» на отримання «активу», зокрема пенсійного забезпечення, захищається статтею 1 Першого протоколу. Тому, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Крім того, у рішенні від 02.11.2004 р. по справі «Трегубенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини має бути дотриманий справедливий баланс. У контексті викладеного, суд звертає увагу на те, що позбавлення позивача пенсійного забезпечення порушує не тільки її майнові права, а й суперечить загальному інтересу суспільства, а отже в даному випадку відсутній справедливий баланс.

З огляду на зазначене, що відповідач неправомірно не поновив виплату пенсії позивачу з 01 червня 2015 року.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.

Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, щопризначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минули

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, і порушені права позивача підлягають захисту шляхом відновлення виплати раніше призначеної пенсії

На підставі ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 11, 12, 18, 19, 71, 94, 99, 160-163 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року.

Зобов'язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) раніше призначену пенсію за віком з 01 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), проживає за адресою: 01103, АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом 10 днів з моменту проголошення, а постанова, що була проголошена в поряду передбаченого ч.3 ст. 160 КАС України протягом 10 діб з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. Б. Супрун