Справа № 804/1532/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2017 рокусправа № 804/1532/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мельника В.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників подактів Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС від 16 грудня 2013 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 517 494 грн. із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у сумі 258 747 грн.; № - про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 627 732 грн.; від 04.03.2014 року № - про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у сумі 210 046 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо порушень позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Вектра 3000» оскільки позивачем були надані до перевірки усі первинні документи для підтвердження реальності господарських операцій із зазначеним контрагентом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено, при цьому суд виходив з відсутності реальності здійснених господарських операцій із зазначеним в акті перевірки контрагентом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим фактам, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій із ТОВ «Вектра 3000». Зазначає, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях, зроблені без посилань на встановлені факти, а також приписи податкового законодавства України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник податкового органу просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом у період з 08.11.2013 року по 28.11.2013 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 28.11.2013 року № 341/222-05393043 про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2013 року, яким встановлено порушення:

- п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту в сумі 1 047 824 грн., в тому числі:

- в липні 2013 року на суму - 420 092 грн.,

- в серпні 2013 року - 627 732 грн.

Вищевикладене призвело до порушення п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 розділу V ПК України, а саме:

- завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту 1 047 824 грн., в тому числі:

- в липні 2013 року на суму - 420 092 грн.,

- в серпні 2013 року - 627 732 грн.

Вищевикладене призвело до порушення:

- абз. «а» п.200.4 ст. 200 розділу V ПК України, внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2013 року на 517 494 грн.;

- п.200.3 ст. 200 розділу V ПК України, внаслідок чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 627 732 грн. (вересень 2013 року).

На підставі вказаного акту відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16.12.2013 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування (в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у сумі 517 494 грн. із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у сумі 258 747 грн. та № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 627 732 грн.

Не погодившись з висновками та рішеннями податкового органу, позивач 26.12.2013 року звернувся з відповідною скаргою до Міжрегіонального головного управління Міндоходів-Центрального офісу з обслуговування великих платників податків.

Рішенням № 4146/10/28-10-10-2-33 від 26.02.2014 року податкове повідомлення-рішення від 16.12.2013 року № залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення від 16.12.2013 року № скасовано в частині визначення 97 402 грн. ПДВ та 48 701 грн. штрафних санкцій, в іншій частині дане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

У зв'язку з чим, податковим органом 04.03.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування за серпень 2013 року у розмірі 420 092 грн. з застосуванням штрафної санкції у розмірі 210 046 грн.

13.03.2014 року позивачем подано повторну скаргу до Міністерства доходів і зборів України.

Рішенням №5686/6/99-99-10-01-15 від 31.03.2014 року залишено без змін податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську від 16.12.2013 року №, № з урахуванням рішення № від 04.03.2014 року, прийнятого за розглядом первинної скарги, скаргу залишено без задоволення.

З акту перевірки вбачається, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта ТОВ «ВЕКТРА 3000» від 06.11.2013р. надану у відповідь на запит податкового органу, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно вказаної юридичної особи відомості відсутні.

Відповідно до даних Управління Держземагенства у м.Сєвєродонецьку ГУ Держземагенства у Луганській області стосовно інформації про земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні ТОВ «ВЕКТРА 3000», встановлено, що за данними державної статистичної звітності по формах 6- та 2-зем станом на 01.01.2013р. на території м.Северодонецька земельні ділянки не обліковуються.

За данними УДАІ ГУМВС України (лист від 06.11.2013р. №11/8-64-974) за підприємством ТОВ «ВЕКТРА 3000», транспортні засоби не зареєстровані.

Крім того, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні містять дані щодо придбання ТОВ «ВЕКТРА 3000» ковбасних виробів, яєць, м'ясних напівфабрикатів, борошна та інших продуктів харчування, пристроїв, будівельних матеріалів, в той же час на користь покупців вказані продукти не реалізовувались.

Відсутні відомості про майно, складські приміщення, згідно декларації з податку на прибуток за три квартали2012р. сума основних фондів складає 5750 грн.

Встановлено, що такі операції здійснювались лише з метою формування податкової вигоди та виходять за межі господарської діяльності, і як наслідок не викликають реальних змін майнового стану, тобто не є господарською операцією для ТОВ «ВЕКТРА 3000».

Відповідно до залізничних накладних та «Довідок про вагони, що надійшли з вантажем «Вапно» за липень-серпень 2013р., відправником товару є ТОВ «Укконтракт», станція і залізниця відправлення : ім.Кашпарова Н.А.

В періоді що перевірявся, у рахунок оплати за поставлені товари отримано грошові кошти на загальну суму 6 205 000,00 грн. Згідно картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»: за липень 2013р. по розрахунках з ПАТ «ДМК ім. Ф.Е.Дзержинського» на кінець періоду кредиторська заборгованість становила 4 905 606,66 грн.; - за серпень 2013р. по розрахунках з ПАТ «ДМК ім. Ф.Е.Дзержинського» на кінець періоду кредиторська заборгованість становила 5 303 853,18 грн.

Таким чином між наданими до перевірки ТОВ «ВЕКТРА 3000» та ПАТ "ДМК ім. Ф.Е.Дзержинського» первинними документами виявлено невідповідність з приводу факту виробництва та поставки вапна ТОВ "ВЕКТРА 3000", у якого відсутні основні засоби для транспортування, зберігання товару, виробництва будь-якого виду продукції, здійснення робіт та надання послуг.

Таких висновків відповідач прийшов на підставі акта позапланової виїзної перевірки ТОВ «Вектра 3000» з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2013 року, проведеної ГУ Міндоходів у Луганській області, який не підтверджує можливість виробництва, транспортування товару по ланцюгу постачання.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» та ТОВ «ВЕКТРА 3000» було укладено договори від 01.04.2013 року № 13-0781-02, відповідно до якого ТОВ «ВЕКТРА 3000» (постачальник) зобов'язується поставити та передати у власність ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (покупця) вапно, виробництва ТОВ «ВЕКТРА 3000», а покупець прийняти та сплатити за продукцію визначену цим договором грошову суму.

Відповідно до умов договору ціни на продукцію наведені у специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, встановлюються у гривнях на умовах FCA - станція відправника, в редакції Інкотермс - 2010. Загальна ціна договору є змінною величиною та складається з сум усіх специфікацій, оформлених до договору. Вартість кожної партії вказується в рахунку-фактурі на цю партію.

Також у даному договорі закріплено, що поставка продукції здійснюється залізничним транспортом за узгодженими сторонами реквізитами вантажоотримувача в замовленнях покупця.

Датою поставки продукції залізничним транспортом та моментом переходу права власності вважається дата штемпеля на залізничній накладній на станції Правда Придніпровської з/д.

Продукцію, що поставляється повинен супроводжувати наступний пакет документів: рахунок-фактура, податкова накладна, залізнична накладна, сертифікат якості.

У випадку прибуття залізничних вагонів без сертифіката якості, вагони не приймаються покупцем до моменту надання сертифікату та відставляються на колію покупця. Відповідальність за невиробничий простій вагонів з товаром та 100% плата за їх використання покладається на постачальника.

За умовами договору на Продукцію, що поставляється повинні бути надані сертифікати якості. До перевірки такі сертифікати якості продукції не надані.

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» надані: копії специфікацій, заявок, рахунків - фактур, видаткових накладних, залізничних накладних, виписок по особовому рахунку на підтвердження здійснення оплати отриманої продукції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до залізничних накладних та довідок про вагони, що надійшли з вантажем «Вапно» управління з/д транспорту ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» за липень - серпень 2013 року, відправником товару є ТОВ «Укрконтракт», станція і залізниця відправлення: ім. Кашпарова Н.А., тобто ТОВ «Вектра 3000» не є вантажовідправником вапна власного виробництва, а тому неможливо підтвердити реальність таких господарських операцій та відповідно вищенаведені операції не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до видаткових накладних наявних в матеріалах справи, постачальником є ТОВ «Вектра 3000», одержувач ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», місце складання : м.Луганськ, від постачальника директор ОСОБА_2, ПІБ особи яка отримала вказаний товар - відсутнє, і жодної інформації про підприємство ТОВ «Укрконтракт», вона не містить.

Крім того з огляду на місце їх складання та підписи не встановлених осіб, підприємство позивача повинно отримати вказаний товар в м.Луганськ, що також суперечить іншим доказам, а саме залізничним накладним та поясненням позивача.

Крім того суд першої інстанції погодився з позицією податкового органу щодо неможливості реального здійснення господарської операції з боку ТОВ «Вектра3000» через відсутність у останнього як виробничих так і трудових ресурсів, та критично віднісся до документів що підтверджують оренду майна необхідного для виробництва вапна та договору щодо перевезення.

Також судом першої інстанції зазначено, що всі видаткові накладні наявні в матеріалах справи (т.1) не містять ПІБ особи яка отримала вказаний товар, рахунки - фактури не містять ПІБ особи яка його виписала, що унеможливлює встановлення осіб відповідальних за вказані господарські операції.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» включено до складу податкового кредиту витрати по придбанню товару на підставі накладних, що не відповідають статусу первинних документів, оскільки не підтверджують факти здійснення господарських операцій.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позиція ДПІ полягає в тому, що у контрагента позивача ТОВ «Вектра 3000» відсутні власні або орендовані складські приміщення, виробничі потужності, відсутні документи, які свідчать про фінансово-господарську діяльність, наявність техніки та інших засобів, що вказують на те, що підприємство (його посадові особи) не могло здійснювати господарську діяльність з постачання товарів, здійснення робіт та послуг.

Проте, зазначені обставини не можуть спростовувати реальність господарської операції, яка мала місце у серпні 2013 року.

Крім того відсутність у контрагента позивача можливостей для надання послуг в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод через те, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг та поставки товару, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежності від того, за яких ресурсів (власних або залучених) надавалися послуги або здійснювалася поставка товару постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи видаткові накладні з боку ТОВ «Вектра 3000» підписані директором цього підприємства ОСОБА_2 що спростовує висновок суду першої інстанції про підписання цих документів невстановленими особами.

Колегія суддів також зазначає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Крім того з акту перевірки вбачається, що жодних зауважень щодо до форми і змісту податкових накладних та інших первинних документів не виявлено.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Також слід зазначити, що вказані правила регулюють інші правовідносини, ніж ті що склалися між позивачем та ТОВ «Вектра 300».

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Вектра 3000» не є вантажовідправником вапна власного виробництва, відповідно до договору від 04.01.2012 року останнє доручило ТОВ «Укконтракт» від свого імені та за рахунок останнього здійснювати дії по організації перевезення вантажів цього підприємства залізничним транспортом в межах території України, термін дії вказаного договору до 31.12.2017 року.

Крім того матеріали справи містять дозвіл на початок робіт підвищеної безпеки та експлуатації устаткування підвищеної безпеки територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області № 252.11.09-26.52.0 від 04 травня 2011 року, яким ТОВ «Вектра 3000» дозволяється виконання вказаних робіт з 04.05.2011 р. по 04.05.2014 р. Слід також зазначити, що виробничо-господарську діяльність ТОВ «Вектра 3000» здійснювало на підставі договору оренди з ТОВ «Вапно» від 16.01.2012 р., згідно з яким ТОВ «Вапно» передає в оренду ТОВ «Вектра 3000» виробничий комплекс з випалення вапна, що знаходиться за адресою: 91021, м. Луганськ, вул.. Павловська, 28 в. Аналогічний договір був укладений також 01.01.2013 року.

Зазначений факт спростовує доводи податкового органу щодо невідповідності виробництва та поставки вапна.

Разом з тим, слід відзначити, що обставини, встановлені в акті перевірки контрагента позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом - ТОВ «Вектра 3000» з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента, відповідачем надано не було, на що суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про нереальність господарської операції.

Також колегією суддів зазначається, що відсутність сертифікатів якості на товар, як обставину яка виключає реальність господарської операції, як на тому наполягає податковий орган, не може братися до уваги, оскільки наявність або відсутність зазначених документів не може підтверджувати або спростовувати самого факту здійснення господарської операції.

Щодо послань податкового органу на те, що ТОВ «Вектра 3000» не задекларовано податкові зобов'язання по взаємовідносинам з позивачем, не може ставитися в вину позивача, оскільки не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, висновки відповідача щодо нереальності господарської операції між ПАТ « Дніпровський металургійний комбінат ім.. Дзержинського» та ТОВ «Вектра 3000» не знайшли свого підтвердження, а є лише припущеннями податкового органу, що не може бути визнано достатньою підставою для визнання господарських операцій безтоварними.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, обставини, викладені відповідачем в Акті перевірки, не підтверджують факту вчинення позивачем податкового правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення ДПІ не узгоджуються з критеріями правомірності, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені ч.3 ст.2 КАС України, відповідачем не доведено правомірність висновків Акту перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що могло б стати підставою для збільшення контролюючим органом податкових зобов'язань.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 названої статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» було сплачено судовий збір у розмірі 560,28 грн., при подачі апеляційної скарги - 7441,2 грн., за подачу касаційної скарги 3410,4 грн. а всього 11411,88 грн., які, відповідно, і підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ч.3 ст.160, п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 16 грудня 2013 року: № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 517 494 грн. із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у сумі 258 747 грн.; № - про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 627 732 грн.; від 04.03.2014 року № - про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у сумі 210 046 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» з Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за рахунок її бюджетних асигнувань, судові витрати у вигляді судового збору розмірі 11411,88 грн., (одинадцять тисяч чотириста одинадцять гривень 88 коп.)

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі постанова складена 23 серпня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова