Справа № 334/2654/17
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.08.2017
Справа № 334/2654/17
Провадження № 2-а/334/362/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

при секретарі Матвієнко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії. В позові зазначила, що вона перебуває на обліку Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, з 13.09.1999року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

З 17 липня 2014 року вона набрала право на пенсію за віком на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 24 березня 2017 року вона звернулась до УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком на загальних підставах.

Однак листом УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя від 29.03.2017 року № 103/Б-1 відмовили у призначенні їй пенсії за віком на загальних підставах, обґрунтовуючи, що вона вже отримує пенсію за віком. З даними діями УПФ позивач не згоден, вважає їх такими, що порушують її гарантоване Конституцією та Законами України право.

Позивач просить зобовязати Правобережне обєднане УПФУ м. Запоріжжя призначити їй пенсію за віком на загальних підставах з 24 березня 2017 року (моменту звернення за пенсією) відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В судове засідання позивачка не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом прядку, надала суду додаткові письмові пояснення.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти поданого позову заперечує з підстави, викладених в запереченнях.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню у звязку із наступним.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, з 13.09.1999 року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

17 липня 2014 року ОСОБА_1, виповнилось 56 років.

24 березняі 2017 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах.

УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя листом від 29.03.2017 року № 103/Б-1 відмовило у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах, посилаючись на те, що вона вже отримує пенсію за віком.

У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом № 1489 від 22.09.1999 року.

Пункт 1 статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»регулює види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у звязку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії або попереднього перерахунку. За бажанням пенсіонера при переведені з одного виду пенсії на інший пенсійний орган може врахувати заробітну плату за періоди страхового стажу зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

З положення наведеної статті вбачається, що нею передбачений механізм переведення з одного виду пенсії на інший, в той час, як позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення в межах одного виду пенсії.

Виходячи з буквального тлумачення ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суд зазначає, що для розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, що призначається вперше застосовується показник середньої заробітної плати календарного року, що передує року звернення за призначенням пенсії. Під час переведення особи з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати за той календарний рік, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а від бажання особи залежить лише можливість враховувати заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто показник середньої заробітної плати є незмінною величиною.

Таким чином, посилання позивача на ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не відповідають обставинам даної справи, оскільки вказані положення стосуються осіб, які вперше звернулись за призначенням пенсії, а не тих, яким вона вже була призначена до цього.

З огляду на те, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах, у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яка з 01.01.2004 року обчислена за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підстави для призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, відсутні, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог та не вбачає неправомірності дій відповідача, оскільки у останнього не було правових підстав для задоволення заяви позивача.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 17, 19, 69, 70, 71, 86, 158-163, 183-2 КАС України, ст. 2, 13, 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. 10, 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови

Суддя: Добрєв М. В.