Справа № 489/1124/17
Суддя: Кирильчук О. І.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №489/1124/17
Провадження №2-а/489/203/17
ПОСТАНОВА

іменем України

29 серпня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача Корчагіна Д.М., представника відповідача Тарасюк І.Є., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Корчагіна Дмитра Миколайовича, ОСОБА_5 патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР№777586, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки в його діях немає складу адміністративного правопорушення через закінчення дії дорожнього знаку 4.4 на першій смузі проїзної частини по просп. Миру, докази правопорушення у постанові не зазначено, не враховано особу правопорушника та її матеріальний стан і інші обставини при призначенні адміністративного стягнення, порушено процедуру розгляду справи та постанову винесено на місці скоєння правопорушення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення його процесуальних прав.

Ухвалою суду від 23 травня 2017 року до участі у справі залучено як другого відповідача ОСОБА_5 патрульної поліції Національної поліції України.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що факт правопорушення мав місце і на місці його вчинення позивачем визнавався, позивач просив застосувати до нього попередження у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення, права позивачу було роз'яснено та вручено копію постанови по справі.

За змістом постанови серії АР№777586 від 15.02.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 15.02.2017 року ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «MERSEDES-BENZ C180», номерний знак НОМЕР_1, о 14 год 30 хв. в м.Миколаєві на перехресті проспекту Миру - вул.Будівельників не виконав вимогу дорожнього знаку 4.4 «рух прямо або праворуч» та здійснив поворот ліворуч, чим порушив вимоги додатку 1 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлений Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - Правила).

Згідно із п.1.1 Правил та Закону України «Про дорожній рух» вказані Правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом ст.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України передбачено відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожній знак 4.4 «рух прямо або праворуч» дозволяє рух лише прямо або праворуч.

Доводи позивача стосовно закінчення дії знаку 4.4 на першій смузі проїзної частини, що складається з двох смуг руху в одному напрямку(проспект Миру), та неможливість поширення дії знаку на проїзну частину, що складається з двох смуг руху в протилежному напрямку, є необґрунтованими у зв'язку із невірним тлумаченням термінів, викладених у п.1.10 Правил, зокрема наявність розділювальної смуги не свідчить про припинення дії знаку на першій смузі руху, оскільки перехрещення проїзних частин наявне в межах перехрестя доріг, елементами яких вони є. В даному конкретному випадку перехрещення проїзних частин існує в межах перехрестя вулиці Будівельників та проспекту Миру.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання на фактичну неможливість руху транспортного засобу прямо по вул.Будівельників з огляду на наявні пошкодження проїзної частини спростовується наданими позивачем фотографіями(а.с.20,23), на яких автомобілі продовжують рух прямо після перетину проспекту Миру. Відсутність знаку, який забороняє поворот ліворуч, не надає права на здійснення зазначеного маневру всупереч наказового знаку, який показує обов'язковий напрямок руху.

З відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського (2017…1968), долученого до матеріалів справи, вбачається що інспектор патрульної поліції відрекомендувався позивачу як лейтенант поліції Корчагін Д.М., позивач не заперечував факт проїзду ліворуч під дією дорожнього знаку 4.4, а зазначав, що поспішав до лікарні і пропонував обмежитись профілактичною бесідою та застосуванням до нього попередження за малозначність вчиненого правопорушення. Цим же відеозаписом засвідчено, що інспектором патрульної поліції роз'яснено водію його права, передбачені ст.268 КУпАП, на що позивач заявив, що із правами обізнаний.

Поворот автомобіля позивача ліворуч з вул.Будівельників на проспект Миру в зоні дії дорожнього знаку «рух прямо або праворуч» підтвердив також допитаний як свідок інспектор поліції ОСОБА_6 Викликаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 також пояснив, що позивач підвозив його та повернув ліворуч за наявності знака «рух прямо або праворуч», при цьому знаку, який би забороняв рух ліворуч, на перехресті немає.

На відеозаписі з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського(2017…1969) зафіксовано вручення позивачу копії постанови, роз'яснення права на її оскарження та строк, протягом якого повинен бути сплачений штраф. Окрім того, зворотна сторінка врученого позивачу копії постанови про адміністративне правопорушення містить перелік прав позивача, передбачених ст.268 КУпАП, що підтверджується додатком 6 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376.

За змістом ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху

В судовому засіданні позивач не заперечував, що на відеозаписах зафіксовано обставини складання постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно нього, тому подальше посилання на недопустимість зазначених відеозаписів як доказів через ненадання відповідачем сертифікатів на них суд вважає безпідставним. За змістом відеозаписів, під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамера була розміщена на форменому одязі працівника національної поліції, а отже відеофіксація є належним доказом.

Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ч.2 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Відповідач Корчагін Д.М. має спеціальне звання «лейтенант поліції» та є інспектором патрульної поліції, що підтверджено службовим посвідченням, дійсним на дату винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, а також здійснював патрулювання 15.02.2017 року у складі екіпажу автопатруля в Інгульському районі м.Миколаєва на підставі затвердженої начальником управління патрульної поліції у м.Миколаєві розстановки сил та засобів. Виходячи з викладеного, справу про адміністративне правопорушення розглянуто повноважною особою.

У відповідності з ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Положеннями частини 4 цієї статті передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015 з приводу неправомірності дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є помилковим, оскільки зазначене рішення прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року №596-VII, яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

За таких обставин інспектором поліції правомірно розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову на місці зупинки транспортного засобу позивача.

З приводу посилання позивача на неврахування при призначенні адміністративного стягнення особи правопорушника, його матеріального стану та інших обставин, то виходячи зі змісту ст.33 КУпАП у випадку накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність не враховуються, а отже залишення зазначених обставин поза увагою інспектора патрульної поліції не призвело до порушення прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи правомірність дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення, а також наявність самого факту правопорушення, позовні вимоги в частині скасування постанови задоволенню не підлягають.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не належить до компетенції адміністративного суду, який у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) критеріям, передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, не може втручатися у дискрецію(вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Тому в зазначеній частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати позивача в розмірі 7000 грн., пов'язані з оплатою допомоги адвоката, компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69, 70, 71, 94, 162 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя