Справа № 204/4949/17
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/4949/17
Провадження № 2-а/204/195/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкез Д.Л., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він, ОСОБА_1 працював на посаді судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська із 12.03.1993 року до 09.11.2004 року, а із 09.11.2004 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням ОСОБА_3 ради юстиції від 08 грудня 2016 року його було звільнено із посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку із поданням заяви про відставку, а згідно із наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області №280/к від 14.12.2016 року його було відраховано 16 грудня 2016 року зі складу суддів апеляційного суду. Із 16.12.2016 року він має статус судді у відставці. 19.12.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання і надав відповідні документи. Згідно довідки апеляційного суду від 16.12.2016 року зарплата, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання склала 29920 грн., а згідно розрахунку суду стаж, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання складає 30 років 08 місяців 15 днів, зокрема, строкова служба в збройних силах 2 роки 24 дні; із 24.12.1987 року по 09.11.1992 року робота на посадах: стажиста на посаді помічника прокурора Самарського району м. Дніпропетровська, стажиста на посаді слідчого, слідчого, старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська 04 роки 10 місяців 16 днів; із 12.03.1993 року до 09.11.2004 року судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська - 11 років 07 місяців 27 днів, із 09.11.2004 року до 16.12.2016 року судді апеляційного суду Дніпропетровської області-12 років 01 місяць 07 днів. Отже, він має стаж більше аніж 25 років, що дає право на відставку так і на довічне грошове утримання, та такий, що дає право на 90% відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. 10 лютого 2017 року йому вперше на платіжну картку було перераховано довічне грошове утримання у розмірі 58407,54 грн., який визначений відповідачем, без зазначення періоду оплати та розміру щомісячних нарахувань. У звязку із чим, він звернувся до відповідача із відповідною заявою про розяснення щодо визначеного йому періоду трудового стажу, розміру щомісячного грошового утримання та його відсоток від окладу судді. Згідно листа відповідача від 07 березня 2017 року йому 17.12.2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 % від заробітної плати у розмірі 25 731,2 грн. До стажу зараховано лише період роботи на посаді судді, що складає повних 23 роки. А виплачена сума 58407,54 грн. була проведена за період із 17.12.2016 року до 28.02.2017 року. Копію рішення про вказані нарахування та визначення стажу відповідач йому не надавав, а тому він просить витребувати це рішення у відповідача. Отже, дії відповідача він вважає такими, що не відповідають чинному законодавству. Відповідно до частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Посилаючись на п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, ч.4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ , Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865, ст. 126 Конституції України, рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19- рп/2004, зазначив, що висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/20і3. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України - «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, він набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності. У рішенні Європейського суду в справі "РіneValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям. Також, посилався на рішення Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2001, рішення від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа «про фінансування суддів»), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності. За правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ у справі № 21 -6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-УІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-УІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом З.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби. Відповідно до п.8 ч.4,ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді. Також, посилався на ч.3 ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016. За правовою позицією ВСУ, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Також згідно з пунктом 3.1 постанови КМУ від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби. У період із 01 вересня 1983 року до 28 червня 1988 року він навчався за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка. Вважає, що він має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, у розмірі 90 відсотків заробітної плати, судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, під час роботи на посаді судді, відповідно до положень діючого на той час ЗУ «Про статус суддів», йому вже було встановлено та виплачувалося щомісячне грошове утримання із 2004 року і до 01 січня 2012 року, коли були внесені зміни у законодавство, та передбачалась виплата довічного грошового утримання судді лише після припинення ним роботи та виходу у відставку. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду і просить суд визнати протиправними дії та розпорядження ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визначення йому у розміру щомісячного довічного грошового утримання - 86% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 років; зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, починаючи з 17.12.2016 року призначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобовязати відповідача подати у місячний строк із дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення; стягнути із ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на його користь понесені судові витрати.

30 серпня 2017 року відповідач надав до суду письмові заперечення в яких зазначено, що 16.12.2016 року позивача відраховано зі складу суддів апеляційного суду Дніпропетровської області відповідно до рішення ОСОБА_3 Юстиції від 08.12.2016 №3129/0/15-16 у звязку з виходом у відставку. Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1М згідно з особисто наданою заявою від 19.12.2016 року з 17.12.2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (далі - грошове утримання) відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». При призначенні ОСОБА_1 грошового утримання, до стажу судді зараховано періоди роботи з 12.03.1993 по 08.11.2004 на посаді судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та з 09.11.2004 по 16.12.2016 на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області, що становить 23 роки 9 місяців 6 днів. Таким чином, за наявності 23 років стажу роботи на посаді судді розрахунок щомісячного грошового утримання провадиться у розмірі 86 відсотків від суми заробітної плати. Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - 17 від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Згідно із ст. 135 Закону № 2453 до стажу роботи судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_3 ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином в ст. 135 Закону № 2453 не передбачено до стажу судді враховувати періоди роботи на посаді слідчого, помічника прокурора та їх стажистів. Тому відповідач заперечує проти адміністративного позову та просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що Рішенням ОСОБА_3 ради юстиції від 08 грудня 2016 року № 3129/0/15-16, ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.12).

Наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області №280/к від 14 грудня 2016 року ОСОБА_1, якого Рішенням ОСОБА_3 ради юстиції від 08 грудня 2016 року звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку із виходом у відставку, відраховано 16 грудня 2016 року зі складу суддів апеляційного суду (а.с.13).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 з 13.05.1981 по 07.06.1983 року проходив строкову службу; з 24.12.1987 по 09.11.1992 року був стажистом на посаді помічника прокурора Самарського району м. Дніпропетровська, стажист на посаді слідчого, слідчий, старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська; з 12.03.1993 року по 08.11.2004 року-суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська; з 09.11.2004 року по 16.12.2016 року-суддя апеляційного суду Дніпропетровської області, усього стаж роботи станом на 16 грудня 2016 року становить 30 років 08 місяців 15 днів (а.с.10).

Відповідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 7-510-с від 16.12.2016 року, заробітна плата ОСОБА_1, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці склала 29920,00 грн., в тому числі: оклад-17600,00 грн.; доплата за вислугу років-12320,00 грн. (70%). Довідка видана за грудень 2016 року (а.с.9).

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання і надав відповідні документи.

Згідно протоколу 4803 від 23.01.2017 року ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2017 року, розмір щомісячного довічного грошового утримання був призначений позивачу у розмірі 86%, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 років складає 25 731,20 грн. (а.с.24).

ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 07.03.2017 року №О-32/01/09, ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно з особисто наданою заявою від 19.12.2016 та необхідних документів йому з 17.12.2016 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Грошове утримання призначено у розмірі 86% від заробітної плати, яка зазначена у довідці від 16.12.2016 № 7-510-с, виданій апеляційним судом Дніпропетровської області, у розмірі 25731,20 грн. (29920,00x86%). Відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів Україні арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишньої Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, член ОСОБА_3 член ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України, судді у суді та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Іншого чинним законодавством не передбачено. Отже, при призначенні Вам грошового утримання до стажу судді, зараховано періоди роботи з 12.03.1993 по 08.11.2004 на посаді судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська та з 09.11.2004 по 16.12.2016 на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області, що становить 23 роки 9 місяців 6 днів. Таким чином, за наявності 23 років стажу роботи на посаді судді розрахунок щомісячного грошового утримання провадиться у розмірі 86 відсотків від суми заробітку. Пенсію обчислено відповідного до чинного пенсійного законодавства. Повідомили, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 отримав суму грошового утримання за період з 17.12.2016 року по 28.02.2017 року у розмірі 58407,54 грн. з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (а.с.11).

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»(в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_3 ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону №2453-VI (в редакції, Закону №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв до набрання чинності Законом №2453-VI від 07.07.2010, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті).

Положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

На законність вказаних положень діючого на той час законодавства вказує і чинна на сьогодні норма пп. «з» п.33 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про ОСОБА_3 раду правосуддя» на підставі якої п.34 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом такого змісту «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Стаття 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі № 1-1/2004 за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено: «Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, статтею 13 Закону України «Про статус суддів».

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» встановлено, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема, зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення суду після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналіз наведених положень законодавства та усталеної судової практики дає підстави для висновку, що відповідачем під час призначення позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці, були порушені права позивача на належне грошове забезпечення у розмірі, визначеному законодавством, що діяло на момент його призначення та виникнення у нього права на відставку.

Судом встановлено, що позивач має 23 роки 08 місяців 34 дні стажу роботи на посаді судді, 04 роки 10 місяців 16 днів на посадах слідчого органів прокуратури, 02 роки 24 дні строкової служби, тому загальний стаж для визначення розміру довічного грошового утримання складає 30 років 08 місяців 15 днів. Тобто, позивач має відповідний стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином на підставі викладеного, суд дійшов висновку що дії відповідача щодо прийняття рішення (протокол 4803 від 23.01.2017 року) про призначення управлінням Пенсійного фонду позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, є протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, тобто не виконав обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення (протокол 4803 від 23.01.2017 року) про визначення позивачу ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 років є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому слід визнати протиправними дії та рішення (протокол 4803 від 23.01.2017 року) ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 років та зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, починаючи з 17.12.2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі ст.8,19 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163, 244-2, 267 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання задовольнити.

Визнати протиправними дії та рішення (протокол 4803 від 23.01.2017 року) ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, про призначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, починаючи з 17 грудня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень, 00 копійок).

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі подати у місячний строк із дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез