Справа № 336/3082/17 (2-а/336/318/2017)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2017 року справа № 336/3082/17 (2-а/336/318/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 р. в справі № 336/3082/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій з відмови в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 03.04.2017 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014, 2015, 2016 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 р. адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду першої інстанції як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 КАС України розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що після досягнення пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач 03.04.2017 р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем призначено позивачу зазначений вид пенсії, проте при розрахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Відповідачем повідомлено позивача про застосування при переведенні на пенсію за віком показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у 2017 році звернувся до відповідача із заявою про призначення іншого виду пенсії, яка передбачена іншим законом, пенсія за віком на умовах Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2017 році позивачу призначена вперше, отже показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років. Крім того, задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 03.04.2017 р. позивач звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) у зв'язку з досягненням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058.

При здійсненні розрахунку пенсії за віком відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2007 рік.

Листом № 56/Л-1 від 22.05.2017 р. відповідачем повідомлено позивача про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначається одна пенсія за її вибором.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

За частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Однак, з матеріалів справи убачається, що позивач отримував пенсію за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії в розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп- заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Поряд із тим, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується, адже основою доходу, в силу вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є грошове забезпечення.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, у квітні 2017 року позивач звернувся до відповідача за призначенням іншого виду пенсії на підставі іншого закону, а не за переведенням з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на що посилається відповідач.

Враховуючи те, що пенсія позивачу згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначається вперше, отже для її розміру мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше за цим законом, а не формули, які використовуються при переході із одного виду пенсії, призначеної за цим законом, на інший.

Таким чином, відповідач при обрахунку пенсії за віком позивача відповідно до Закону № 1058 повинен був застосувати показники середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016, 2015 та 2014 роки у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності застосування відповідачем показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік при призначенні пенсії позивачу та необхідності зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з 03.04.2017 р. із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, з часу звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково застосовані норми процесуального права в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

З наявної в матеріалах справи квитанції та розрахунку витрат на правову допомогу вбачається понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Разом з тим, позивачем не надано доказів складання саме адвокатом адміністративного позову в рамках договору № 552 від 03.04.2017 р. про надання юридичних послуг. При цьому колегія суддів звертає увагу на факт підписання позову саме позивачем.

Також в договорі про надання юридичних послуг не визначено порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни гонорару, порядок його сплати та умови повернення, що суперечить ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 28 Правил адвокатської етики.

Відтак, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Крім того, судом першої інстанції стягнуто судові витрати на користь позивача з державного бюджету, тоді як відшкодування судових витрат за діючим процесуальним законодавством здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але із помилковим застосуванням норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 р. в справі № 336/3082/17 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 р. в справі № 336/3082/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії змінити.

Викласти абзац четвертий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (, вул. Карпенка-Карого, 25-а, м. Запоріжжя, 69014) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає по АДРЕСА_1, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.».

Доповнити резолютивну частину постанови абзацом п'ятим наступного змісту: «В задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. відмовити.».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко