Справа № 182/4382/17
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4382/17
Провадження № 2-а/0182/375/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.09.2017 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.08.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом ( а.с. 1-3) , в якому просить Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністраціі визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої вимоги мотивує наступним.

Він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії МВ № 050044 та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

Так, згідно із ст. 12 Закону України„ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно із законодавством мінімальна пенсія за віком з 01 січня 2017 року складає 1 247 гривень, тому, відповідно до вищевказаних положень закону, соціального захисту розмір разової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня в 2017 році мав складати (1 247 x 5) 6 235 гривень.

Така допомога була виплачена йому в 2017 році в значно менших розмірах, а саме в сумі 1200 гривень, тобто сума недоплаченої грошової допомоги складає 5 035 гривень.

Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся з даним позовом до суду.

На адресу суду 30.08.2017 року надійшли заперечення Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на адміністративний позов ОСОБА_1, згідно яких відповідач просить відмовити у позову повністю на підставі наступного.

Місцеві органи праці та соціального захисту населення, як розпорядники коштів нижчого рівня, здійснюють видатки по відповідним програмам в межах доведених до них Міністерством соціальної політики України, як головним розпорядником коштів Державного бюджету, обсягів бюджетних призначень за напрямками та розмірами, визначеними паспортом бюджетної програми.

Департаментом не ведеться персональний облік отримувачів допомоги по містах та районах області, не здійснюється персональне нарахування та виплата усіх видів допомог.

Визначення порядку та розмір виплат громадянам, що мають статус ветеранів війни, делеговано Кабінету Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій, серії МВ № 050044 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога.

Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є учасниками бойових дій, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - учасників бойових дій.

Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації в своїх запереченнях на адміністративний позов ( а.с. 14-16), повідомив, що відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу виплачено разову грошову допомогу в розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 р. «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме - 1200 гривень.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Таку редакцію цієї норми, викладену в Законі України від 28 грудня 2007 року N 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 було визнано такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини п'ятої ст. 12 Закону України N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком і зазначена редакція не призупинялась і зміни до неї не вносились.

Водночас Кабінет Міністрів України у п. 1 ч. 1 Постанови N 223 від 05.04.2017 р. установив, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і "Про жертви нацистських переслідувань" учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1200 грн. Тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п'ятою статті 12 цього Закону.

На час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту України » № 3551-XII і Постанова Кабінету Міністрів України № 223. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій ст. 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2017 році підлягає застосовуванню не Постанова КМУ N 223, а Закон України N 3551-XII, який має вищу юридичну силу, ч.5 ст. 12 якого передбачає виплату цієї допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Такі висновки містяться в Постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі N 21-6508а15 від 10.02.2016 р., яка відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати розмір щорічної разової грошової допомоги, суд виходить з того, що згідно ч. 1ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положеннями ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи з наведеного, позов необхідно задовольнити.

Положення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч. 1ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень та не обгрунтованості позовних вимог позивача.

Згідно п 19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Департамент звільнений від сплати судового збору, як структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, на який покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Відповідно до Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що судовий збір з Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації стягуватись не повинен.

На підставі ст. ст.19,22,46,58 Конституції України, ст. ст.5,6,12,17,17 - 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 керуючись ст. ст.2,7,11,71,86,160-163,167,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо невиплати у 2017 році ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_2