Справа № 804/2283/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 р. Справа № 804/2283/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: Марченка К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»
до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки перевірка, за результатами якої його винесено, проведена з порушенням встановленої законом процедури та за відсутності на те законних підстав. Крім того, відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкових висновків про порушення останнім приписів п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, оскільки позивач правомірно сплачував орендну плату за земельну ділянку у розмірах, визначених в договорі її оренди, укладеному з Дніпропетровською районною державною адміністрацією. При цьому вимоги п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України щодо мінімального розміру орендної плати стосуються узгодження орендної плати при укладанні договору або ж при внесенні змін до нього, але ніяк не можуть вважатися зобов'язанням орендаря, встановленим Податковим кодексом України, оскільки в цьому Кодексі (п.288.1 ст.288)вказано, що підставою для нарахування орендної плати є договір, а не Кодекс. При цьому договір оренди землі між позивачем та Дніпропетровською районною державною адміністрацією було укладено ще у 2004 році, тобто ще до набрання законної сили Податковим кодексом України, і жодних змін та доповнень відносно розміру орендної плати до цього договору станом на теперішній день внесено не було. Зважаючи на те, що відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки, податкові органи мають право лише перевіряти правильність визначення та сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності виключно на підставі договору оренди таких земельних ділянок і не наділені повноваженнями визначати у договорі оренди землі розмір орендної плати. Тим більше, що ні Податковий кодекс України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобов'язували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному у договорі оренди, і сплачувати її у більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що доводи позивача стосовно того, що розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди - помилкові, оскільки орендна плата є формою податку на землю, а, отже, справляння плати за землю, як і справляння інших обов'язкових платежів, є сферою регулювання податкового законодавства. Також відповідач зазначав, що недодержання правових норм, що регулюють порядок проведення перевірки та прийняття рішення, може бути підставою для визнання такого рішення недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного рішення, проте, доказів існування таких обставин у цій справі позивачем не надано.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до п.5 вказаного Договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 114237,96грн.
Згідно з п.9 цього Договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (114237,96грн. х 5% = 5711,90грн.).
В п.11 Договору зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Згідно з розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 29.09.2004р. №694-Р «Про надання земельної ділянки в оренду» земельна ділянка, що надана в оренду Акціонерному товариству закритого типу «Дніпропетровська кондитерська фабрика», розташована за межами населеного пункту на території Ювілейної селищної ради.
17.06.2005р. Акціонерне товариство закритого типу «Дніпропетровська кондитерська фабрика» перейменоване в Закрите акціонерне товариство «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ».
ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» перебуває на податковому обліку в Дніпропетровській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як платник орендної плати за вищевказану земельну ділянку.
На підставі наказу керівника Дніпропетровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 23.11.2015р. №322, виданого згідно з п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фахівцями Дніпропетровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» з питання дотримання вимог податкового законодавства України щодо правильності нарахування і своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, розташовані на території Дніпропетровського району, за період з 01.11.2012р. по 31.03.2014р.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Так, згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Починаючи з 01 січня 2011 року, законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту - ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 даного Кодексу).
Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до норм Податкового кодексу України, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.
Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, а саме: трикратного розміру земельного податку.
Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.
Тобто, починаючи з 01 січня 2011 року, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.
Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, суд вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням обмежень, визначених підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 14 липня 2015 року у справі №21-1699а15, від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14.
Також слід зазначити, що з метою приведення рішень Дніпропетровської міської ради та її виконавчого комітету у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства Дніпропетровською міською радою в зв'язку з вступом в дію з 01.01.2011р. Податкового кодексу України було прийнято рішення від 02.02.2011р. №216/8, яким встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на території міста у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.
При цьому статтею 278 ПК України визначено ставки податку за земельні ділянки, надані підприємствам промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони, розташовані за межами населених пунктів.
Так, згідно з п.278.1 ст.278 ПК України ставка податку за земельні ділянки, надані підприємствам промисловості, транспорту (крім земель залізничного транспорту за винятком земельних ділянок залізничного транспорту, на яких знаходяться окремо розташовані культурно-побутові будівлі та інші споруди), зв'язку, енергетики, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередач (крім сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення), встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
За змістом приписів п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з листом відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі від 13.10.2015р. №0-403-0.4-3604/2-15 нормативна грошова оцінка земель несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Дніпропетровського району не проведена.
Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Щодо доводів позивача про те, що ні Податковий кодекс України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобов'язували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному у договорі оренди, і сплачувати її у більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, відповідно до якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Податкового кодексу України визначено, що в разі якщо законодавчими актами передбачені інші правила справляння податків та зборів, що регулюються цим Кодексом, застосовуються правила цього Кодексу.
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що норми Податкового кодексу України у регулюванні питань оподаткування є спеціальними, а, отже, першочерговими у застосуванні.
При цьому договори, що укладаються на території України, мають не суперечити нормам чинного законодавства держави. До того ж приписами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України чітко встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою, ніж передбачено цією статтею. Отже, жодних протиріч та неузгодження між приписами цивільного законодавства, що встановлює свободу договору, зобов'язуючи при цьому його сторін дотримуватися чинного законодавства, та приписами податкового законодавства, яке не позбавляє сторін договору оренди права самостійно встановлювати у ньому розмір орендної плати, однак, зобов'язує визначати цю плату у рамках її мінімальної та максимальної межі, встановлених ст.288 Податкового кодексу України, немає. Тим більше, що ст.206 Земельного кодексу України також говорить про те, що орендна плата за землю справляється відповідно до закону.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно було збільшено позивачеві суму грошових зобов'язань з орендної плати за землю з юридичних осіб, а, отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним і скасуванню не підлягає.
При цьому не спростовують вищевказаний висновок суду доводи позивача відносно того, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки перевірка, за результатами якої його винесено, проведена з порушенням встановленої законом процедури та за відсутності на те законних підстав.
Так, судом встановлено, що наказ Дніпропетровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 23.11.2015р. №322 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за період з 01.11.2012 року по 31.03.2014 року», а також дії Дніпропетровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо призначення та проведення цієї документальної позапланової невиїзної перевірки були оскаржені ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» в судовому порядку.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016р. у справі №804/2849/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016р., адміністративний позов ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» до Дніпропетровської ОДПІ про визнання дій протиправними та скасування наказу задоволено: визнано протиправними дії Дніпропетровської ОДПІ щодо проведення перевірки ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» на підставі наказу від 23.11.2015 року №322 та скасовано наказ Дніпропетровської ОДПІ від 13.11.2015 року №322 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ».
За висновком суду першої інстанції, викладеним в постанові від 15.06.2016р. у справі №804/2849/16, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки лист від 28.10.2015 року №6596/10/04-17-15-02-32 не відповідає вимогам пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України та не є запитом в розумінні положень цієї статті, оскільки податковий орган фактично просив платника податків внести зміни до податкової звітності, а не отримати податкову інформацію, тому у позивача був відсутній обов'язок надавати інформацію на такий запит і, як наслідок, у відповідача - право на здійснення позапланової невиїзної перевірки.
Вищевказана постанова суду відповідно до ст.254 КАС України є такою, що набрала законної сили 30.11.2016р.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому слід зазначити, що встановлені судовим рішенням у справі №804/2849/16, що набрало законної сили, обставини жодним чином не нівелюють самого факту порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства (п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України) в частині невірного визначення останнім суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за листопад 2012 року - березень 2014 року.
Водночас, недодержання контролюючим органом правових норм, що регулюють порядок проведення перевірки та прийняття рішення, може бути підставою для визнання такого рішення недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного рішення, проте, таких обставин судовим рішенням у справі №804/2849/16 встановлено не було і доказів існування таких обставин у цій справі позивачем не надано.
Отже, окремі порушення відповідачем встановленої процедури проведення перевірки, за наслідками якої прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, не спростовують факту порушення позивачем податкового законодавства та не є підставою для звільнення його від відповідальності за це порушення.
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова