Справа № 803/1033/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 803/1033/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області), Голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Голова ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, відповідач-2) про визнання потиправою і скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2017 року, зобов'язання ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області в триденний строк відновити виконавче провадження за виконавчим листом Волинського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №161/12245/15-а, визнання протиправною бездіяльності Голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області щодо невжиття заходів із виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в справі № 161/12245/15-а, зобов'язання Голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області вжити заходів щодо виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в справі № 161/12245/15-а.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року допущено заміну первинного відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач-1).

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 30 червня 2017 року ухвалено закінчити виконавче провадження ВП № 52606774, відкритого на підставі виконавчого листа № 852/2016, виданого 07 жовтня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом, з примусового виконання судового рішення в адміністративній справі № 161/12245/15-а. Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувало те, що рішення суду не може бути виконане без участі боржника, а державним виконавцем вчинений вичерпний перелік виконавчих дій, визначених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404).

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною, керуючись тим, що державний виконавець в порушення статті 37 Закону не зупинив виконавче провадження у зв'язку із зверненням боржника до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення; не з'ясував поважність причин невиконання боржником судового рішення, при цьому передчасно накладав штраф на боржника, що призвело до передчасного закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до письмових заперечень проти адміністративного позову № 04-34/386 від 22 серпня 2017 року (а.с. 31-36) відповідач УДВС ГТУЮ у Волинській області його вимог не визнав, просив у задоволенні відмовити повністю. При цьому посилався на те, що при вчиненні виконавчих дій державний виконавець керувався вимогами Закону № 1404, зокрема статтею 63 цього Закону, якою встановлено строки накладення штрафів на боржника за невиконання без поважних причин рішення. Також, відповідно до статті 34 Закону № 1404 звернення боржника до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, а посилання позивача на вимоги статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» як на підстави такого зупинення є необґрунтованим, оскільки зазначена норма втратила чинність 05 жовтня 2016 року.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. В заяві від 17 серпня 2017 року (а.с. 17) просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 18, 44). В клопотанні від 17 серпня 2017 року представник УДВС ГТУЮ у Волинській області просив розгляд справи відкласти, при цьому вимоги ухвали суду від 16 серпня 2017 року щодо надання необхідних доказів виконав - витребувані докази надав (а.с. 19-21).

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до частин четвертої, шостої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За правилами частини першої статті 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, представник УДВС ГТУЮ надав суду необхідні документи і матеріали, за відсутності перешкод для розгляду справи, суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи можливо здійснювати на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року, в адміністративній справі № 161/12245/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність УМВС України у Волинській області, щодо неподання до ГУ ПФУ України у Волинській області довідки належного зразка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням доплати за роботу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу та інших складових грошового забезпечення, для перерахунку пенсії, зобов'язано УМВС України у Волинській області подати до ГУ ПФУ України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням доплати за роботу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу та інших складових грошового забезпечення, для перерахунку пенсії з 01 липня 2015 року по 06 листопада 2015 року, зобов'язано ГУ ПФУ України у Волинській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі виданої довідки УМВС України у Волинській області із врахуванням у грошовому забезпеченні 35% доплати за роботу в нічний час та інших складових грошового забезпечення з 01 липня 2015 року по 06 листопада 2015 року (а.с. 41-43). Рішення суду в адміністративній справі набрало законної сили 08 вересня 2016 року.

07 жовтня 2016 року за заявою позивача Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 852/2016 щодо зобов'язання УМВС України у Волинській області подати до ГУ ПФУ України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням доплати за роботу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу та інших складових грошового забезпечення, для перерахунку пенсії з 01 липня 2015 року по 06 листопада 2015 року (а.с. 5).

11 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №52606774 (а.с. 23) з примусового виконання виконавчого листа № 852/2016, виданого 07 жовтня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом.

Відповідно до пункту 2 вказаної постанови боржнику надано строк - 10 робочих днів для виконання рішення суду.

24 жовтня 2016 року Управління міністерства внутрішніх справ України у Волинській області звернулося в суд з заявою про роз'яснення судового рішення в адміністративній справі № 161/12245/15-а.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року в задоволенні заяви УМВС України у Волинській області про роз'яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Вказана ухвала набрала законної сили 08 листопада 2016 року.

Також, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року в задоволенні заяви ГУ ПФ України у Волинській області про відстрочення виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в адміністративній справі № 161/12245/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Зазначена ухвала набрала законної сили 17 листопада 2016 року.

У зв'язку з невиконанням УМВС України у Волинській області в наданий строк рішення і ненадання доказів поважності причин такого невиконання, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області прийнято постанову від 25 листопада 2016 року про накладення на боржника штрафу в розмірі 5 100 грн, а також повторно надано десятиденний строк для виконання рішення і попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 24).

Станом на 27 грудня 2016 року боржником рішення суду не було виконано і не було підтверджено поважності причин такого невиконання. За повторне невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений строк старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області прийнято постанову від 27 грудня 2016 року про накладення на УМВС України у Волинській області штрафу в розмірі 10 200 грн (а.с. 25).

07 березня 2017 року ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області направило в Прокуратуру Волинської області повідомлення за вих. № 04-35/667 про вчинення службовими особами УМВС України у Волинській області кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України (а.с. 29-30). Вказаним повідомленням відповідач-1 просив вирішити питання про притягнення винних службових осіб УМВС України у Волинській області до кримінальної відповідальності за статтею 382 Кримінального кодексу України за умисне невиконання виконавчого листа № 852/2016, виданого 07 жовтня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом.

17 березня 2017 року УМВС у Волинській області звернулось в суд з заявою про винесення додаткового судового рішення. Дана заява мотивована тим, що в резолютивній частині постанови по даній справі судом не визначено кількості годин за які необхідно провести нарахування доплати за службу в нічний час, що не дає можливості провести виконання рішення суду, оскільки суд вирішив питання лише про право позивача, проте, не зазначив способу виконання рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року в задоволенні заяви УМВС України у Волинській області про винесення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 161/12245/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовлено у зв'язку з її безпідставністю.

Станом на 30 червня 2017 року рішення суду в адміністративній справі №161/12245/15-а боржником не було виконане. З підстав неможливості виконання вказаного рішення без участі боржника та вчинення державним виконавцем вичерпного переліку виконавчих дій, встановлених статтею 63 Закону 1404-VIII, постановою від 30 червня 2017 року виконавче провадження ВП № 52606774 - закінчене (а.с. 27-28).

Наведені обставини сторонами не заперечено і підтверджено належними доказами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 цього ж Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено частинами першою, другою статті 15 цього ж Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; (частина перша, друга статті 18 Закону № 1404).

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Як встановлено статтею 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 75 цього ж Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Так, суд зазначає, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" встановлено послідовність дій державного виконавця, після вчинення яких останній виносить постанову про закінчення виконавчого провадження і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

До таких дій, зокрема, відносяться: 1) накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); 2) накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); 3) звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем-1 у виконавчому провадженні № 52606774 на боржника УМВС України у Волинській області накладено штраф в розмірі 5 100 грн (постанова від 25 листопада 2016 року); повторно накладено штраф в розмірі 10 200 грн (постанова від 27 грудня 2016 року); направлено до Прокуратури Волинської області повідомлення про вчинення службовими особами боржника кримінального правопорушення (лист № 04-35/667 від 07 березня 2017 року). Лише після вчинення вказаних заходів примусового виконання рішення немайнового характеру відповідачем-1 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо неправомірності оскарженої постанови у зв'язку з обов'язком відповідача-1 зупинити вчинення виконавчих дій на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

Так, посилаючись на підстави зупинення вчинення виконавчих дій, позивач посилається на статтю 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, що діяв до 5 жовтня 2016 року. При цьому, з 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, яким і регулюються спірні правовідносини, що виникли між сторонами в даному випадку.

Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону № 1404. Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої статті 34 цього Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Як установлено судом ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року в задоволенні заяви ГУ ПФ України у Волинській області про відстрочення виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в адміністративній справі № 161/12245/15-а відмовлено. Зазначена ухвала набрала законної сили 17 листопада 2016 року. Наведене свідчить про відсутність правових підстав для зупинення вчинення виконавчих дій відповідачем-1.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначені норми та викладені обставини справи суд дійшов висновку, що постанова ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2017 року з примусового виконання рішення суду в адміністративній справі № 161/12245/15-а на підставі виконавчого листа № 852/2016, виданого 07 жовтня 2016 року, є законною, обґрунтованою, прийнятою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Закону України «Про виконавче провадження», з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Оскільки судом встановлено правомірність постанови ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2017 року, тому позовна вимога про зобов'язання ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області в триденний строк відновити виконавче провадження за виконавчим листом Волинського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 161/12245/15-а до задоволення не підлягає.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області щодо невжиття заходів із виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в справі № 161/12245/15-а, зобов'язання Голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області вжити заходів щодо виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в справі № 161/12245/15-а також слід відмовити з огляду на наступне.

Як було уже вищевказано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи свободи позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, за своєю суттю спір у справі, що розглядається, фактично стосується правомірності дій щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

На думку суду, фактичний і нормативний контекст справи дає підстави стверджувати, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав (визнання протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо невжиття заходів із виконання судового рішення і зобов'язання вжити заходів щодо виконання судового рішення) не гарантує дотримання і захист його прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, а виконання судового рішення має здійснюватись з дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

За результати оцінки обставин справи вцілому та враховуючи надані сторонами доказами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 128, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправною бездіяльності відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук