Справа № 522/20949/16-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р.м. ОдесаСправа № 522/20949/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Зуєвої Л.Є., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Центральному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Одесі, а саме: визнання протиправним рішення щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років; зобовязання призначити та виплатити пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», починаючи з 18 жовтня 2016 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як позивач на момент звернення за пенсією мав право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

В свою чергу апелянтом зазначено, що ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII звужує його права щодо належного пенсійного забезпечення, а як наслідок суперечить практиці Конституційного Суду України та практиці Європейського суду з прав людини.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18 жовтня 2016 року звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

В свою чергу, рішенням пенсійного органу № 411 від 21 жовтня 2016 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, так як згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Також, пенсійним органом зазначено, що згідно ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислугу років не менше 23 року, тоді як у позивача наявно лише 20 р. 11 м. 19 д. стажу роботи на посадах прокурора.

Не погоджуючись з отриманим рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивач не має права на отримання спірної пенсії, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення, у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Згідно ч. 6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Колегією суддів встановлено, що 18 жовтня 2016 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

В свою чергу, з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, а відтак норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, якими передбачався 20 річний стаж роботи, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, необхідний для виходу на пенсію за вислугою років, з 15 липня 2015 року втратили чинність.

При цьому, на момент звернення позивача до пенсійного органу діяли положення Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого збільшено необхідний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років до 23 років.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача в органах прокуратури на час його звернення до пенсійного органу є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років.

Крім того, слід зазначити, що станом на день звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відповідно до вимог ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII.

В свою чергу, посилання позивача на протиправність звуження його прав щодо належного пенсійного забезпечення Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII не приймаються колегією суддів, так як положення вказаного закону щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури не визнавалися неконституційними та є чинними.

При цьому, необхідно вказати на правову позицію Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Л.Є. Зуєва

ОСОБА_2