Справа № 805/3019/17-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 вересня 2017 року Справа № 805/3019/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови складання акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 та нарахування і виплати передбачених законом соціальних виплат протиправними, зобовязання Головного управління Держпраці у Донецькій області скласти і підписати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, зобовязання Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві нарахувати та виплатити належні страхові виплати в звязку з отриманням мною професійного захворювання, повязаного з виробництвом у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нарахування та виплату коштів проводити, починаючи з 21.04.2016 року, тобто з часу встановлення професійного характеру захворювання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови складання акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 та нарахування і виплати передбачених законом соціальних виплат протиправними, зобовязання Головного управління Держпраці у Донецькій області скласти і підписати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, зобовязання Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві нарахувати та виплатити належні страхові виплати в звязку з отриманням мною професійного захворювання, повязаного з виробництвом у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нарахування та виплату коштів проводити, починаючи з 21.04.2016 року, тобто з часу встановлення професійного характеру захворювання.

Вивчивши подані матеріали, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Так, у даному спорі ОСОБА_2 управління Держпраці у Донецькій області не виступає суб'єктом владних повноважень, не здійснює у цих відносинах владних управлінських функцій, тому спір не набуває ознак публічно-правового.

Слід зауважити, що у рекомендаціях п.2 і Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 зазначено, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав, не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд вважає, що у правовідносинах між позивачем та відповідачем зі сторони позивача не виникло відносно відповідача жодних владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Так, положення п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із п.5 ч.4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якого, відповідачами в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень, поданим у випадках, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, підставою для звернення із даним позовом є незгода позивача із відмовою складання ОСОБА_2 управлінням Держпраці у Донецькій області розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005р. №34/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.04.2005р. за №381/10661 нормативно-правовим актом визнається офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це субєктом нормотворенням у визначеній законодавством формі та встановленою законодавством процедурою, спрямованим на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що стосується актів ненормативного характеру (індивідуальних актів) то вони породжують права і обовязки тільки у того субєкта, якому вони адресовані.

Зазначений акт форми П-4 не є актом ненормативного характеру, який може бути предметом оскарження у адміністративній справі.

У даному випадку акт розслідування причин виникнення професійного захворювання відповідача, не складання якого позивач оскаржує, не є актом індивідуальної дії, а також відповідач не є субєктом владних повноважень, чи особою, якій делеговані такі повноваження законом по відношенню до позивача при складанні акту форми П-4.

Крім цього, предмет спору стосується власне прав і інтересів громадянина ОСОБА_1, а саме: права на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в разі часткової втрати працездатності, що у розумінні ст.2 Кодексу законів про працю України віднесено до трудового спору.

Отже, з урахуванням норм ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачено інший порядок його розгляду. Таким чином, позивач може звернутися з відповідними позовними вимогами до відповідного суду загальної юрисдикції за місцезнаходженням позивача в порядку цивільного судочинства.

Стосовно вимог про нарахування та виплату належних страхових виплат в звязку з отриманням професійного захворювання, повязаного з виробництвом у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нарахування та виплату коштів проводити, починаючи з 21.04.2016 року, тобто з часу встановлення професійного характеру захворювання, слід зазначити, що позивач по-перше, взагалі не визначив відповідачем конкретне управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке на його думку порушило його права, і не зазначив у позові, в чому саме полягає порушення його прав, а по-друге, статус Фонду соціального страхування від нещасних видатків та професійних захворювань, в тому числі його виконавчої дирекції та відділень виконавчої дирекції, правові основи їх діяльності, функції та повноваження визначені Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.99 №1105-ХІV, Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженим постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 15 (із змінами та доповненнями), Типовим положенням про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 17 (із змінами та доповненнями), Типовим положенням про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення, затвердженим постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 19 (із змінами та доповненнями).

Вимоги позивача про нарахування та виплату належних страхових виплат в звязку з отриманням професійного захворювання, повязаного з виробництвом також стосуються прав позивача на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в разі часткової втрати працездатності, що у розумінні ст.2 Кодексу законів про працю України віднесено до трудового спору.

ОСОБА_2 управління Держпраці у Донецькій області, що визначено відповідачем, ані не визначений відповідачем у позові Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснювали владні управлінські функції на основі законодавства, а, як зазначає позивач, не розслідували належним чином причини виникнення хронічного професійного захворювання та не склали відповідні акти, які не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Така правова позиція цілком узгоджується з ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 березня 2017 року № К/800/24412/16 та ухвалою Верховного Суду України від 18 травня 2017 року у цій же справі.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розяснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З огляду на наведене, керуючись ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови складання акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 та нарахування і виплати передбачених законом соціальних виплат протиправними, зобовязання Головного управління Держпраці у Донецькій області скласти і підписати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, зобовязання Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві нарахувати та виплатити належні страхові виплати в звязку з отриманням мною професійного захворювання, повязаного з виробництвом у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нарахування та виплату коштів проводити, починаючи з 21.04.2016 року, тобто, з часу встановлення професійного характеру захворювання.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Голубова Л.Б.