Справа № 308/2075/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/6680/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року в адміністративній справі № 308/2075/17 за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Ужгородське ОУПФУ) в частині встановлення йому щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на посадах слідчого прокуратури, часу проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі;

- зобов'язати Ужгородське ОУПФУ зарахувати до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половину строку навчання у вищому учбовому закладі, що сукупно перевищує 11 років;

- зобов'язати Ужгородське ОУПФУ здійснити з 16.12.2016 перерахунок його довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після виходу у відставку він подав до пенсійного органу документи щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, в т.ч. подання з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, при призначенні цього утримання йому неправомірно не було враховано до стажу судді час роботи на посадах слідчого прокуратури, проходження строкової військової служби та половину навчання у вищому учбовому закладі.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило Ужгородське ОУПФУ, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що управління здійснило призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до діючого законодавства, що дає право на відставку, з урахуванням того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік 2 місяці 19 днів.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом на підставі записів у трудовій книжці, ОСОБА_2 у період з 04.11.1981 по 09.11.1983 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР; з 24.08.1984 по 29.06.1989 навчався на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім.Івана Франка; з 08.12.1988 по 30.11.1989 - стажист на вакантній посаді слідчого прокуратури Турківського району Львівської області, а з 01.12.1989 по 01.01.1995 працював слідчим цієї ж прокуратури; у період з 02.01.1995 по 06.10.1995 - слідчий в особливо-важливих справах слідчої частини відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами по боротьбі з організованою злочинністю прокуратури Закарпатської області.

27.09.1995 призначений на посаду судді військового суду Ужгородського гарнізону; 14.12.2000 обраний суддею цього суду безстроково; 08.12.2006 призначений заступником голови військового місцевого суду Ужгородського гарнізону, а з 07.12.2009 - тимчасового виконував обов'язки голови цього суду; з 17.02.2011 по 14.12.2016 - обіймав посаду судді апеляційного суду Закарпатської області, звідки був звільнений у відставку відповідно до наказу в.о. голови апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2016 № 6.3.1-350, виданого на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 № 3065/0/15-16.

Із складеного апеляційним судом Закарпатської області розрахунку стажу судді ОСОБА_2, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за № 6.18-167 від 14.12.2016 видно, що стаж роботи позивача складає 32 роки 05 місяців 20 днів, з яких:

- 02 роки і 05 днів - строкова військова служба у Збройних Силах СРСР;

- 02 роки 05 місяців 03 дні - навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. Івана Франка (половина);

- 06 років 09 місяців 26 днів - час роботи на посадах слідчого в прокуратурі Львівської та Закарпатської областей (з 08.12.1988 по 06.10.1995;

- 21 рік 02 місяці 19 днів - час роботи на посадах судді.

16.12.2016 ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського ОУПФУ та подав документи щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання, в т.ч. й подання в.о. голови апеляційного суду Закарпатської області від 16.12.2016, додатком якого є зазначений вище розрахунок.

Розпорядженням Ужгородського ОУПФУ № 2350 від 30.12.2016 позивачу призначено з 16.12.2016 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% грошового утримання судді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 02 місяці 19 дні), та без урахування стажу його роботи на посадах слідчого прокуратури, періоду проходження ним строкової військової служби і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Вважаючи відмову в зарахуванні цього стажу до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, неправомірною, ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на зарахування до стажу судді, який дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім врахованого відповідачем суддівського стажу 21 рік 02 місяці та 19 днів, також стажу його роботи на посадах слідчого в органах прокуратури, військової строкової служби та половини строку денної форми навчання у вищому учбовому закладі, що сукупно перевищує 25 років та дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, а не 82% заробітної плати працюючого судді.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В свою чергу, згідно статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону № 2453-VI в редакції від 07.07.2010 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (в редакції, чинній станом на час набрання чинності Законом № 2453-VI в редакції від 07.07.2010) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, спірні правовідносини урегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинна станом на день набрання чинності Законом № 2453-VI), пунктом 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, із урахуванням до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половину строку навчання у вищому учбовому закладі, та без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З приводу покликання апелянта на втрату сили окремими законодавчими та підзаконними актами колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, яка урегульовує незалежність судді, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Про те, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, також неодноразово зазначав у своїх рішеннях і Конституційний Суд України, зокрема: № 4-рп/2016 від 08.06.2016, № 3-рп/2013 від 03.06.2013, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 8-рп/2005 від 11.10.2005.

Також безпідставними є покликання апелянта на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» не регламентувала питання суддівського стажу, що дає право на відставку, оскільки така була прийнята на виконання вимог законодавства, у межах повноважень органу та не була визнана нечинною.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року в адміністративній справі № 308/2075/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький

Ухвала в повному обсязі складена 04 вересня 2017 року.