Справа № 265/3520/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року справа №265/3520/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2017 року у справі № 265/3520/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - Управління) про визнання дій протиправними та про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2016 рік, як інваліду війни 3 групи.

В обґрунтування позову посилався, що відповідно до ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) щорічно, до 5 травня, інвалідам війни 3 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Але відповідач в порушення вимог закону перерахував йому грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі 2310,00 гривень.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2016 року у розмірі меншим, ніж це встановлено ст. 13 Закону № 3551-XII та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком в сумі, як інваліду війни 3 групи, з урахуванням сплаченої суми у розмірі 2310,00 грн.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2017 року у справі № 265/3520/17 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 2310,00 гривень відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в 1998 році стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Законом України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV доповнюється частиною четвертою такою змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

В 2007 році приймається Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VІ. Цим законом (розділ II) внесено зміни в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, частину п'яту статті тринадцятої цього Закону викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

В 2008 році Конституційний Суд України визнає неконституційними зміни в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які були прийняті Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» (Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. у справі № 10-рп/2008).

Таким чином, у зв'язку з вищевикладеним, апелянт наголошує на тому, що на сьогодні та на дату виплати допомоги до 9 Травня була і є чинною редакція ч.4 ст.13 цього Закону, згідно якої сума разової грошової допомоги до 5 травня дорівнює сумі семи мінімальних пенсій за віком.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач відповідно до посвідчення серії Є №111613 (а.с.5) має статус інваліда війни третьої групи, перебуває на обліку у відповідача та має право на пільги для інвалідів війни, в тому числі має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня.

В квітні 2016 року позивач отримав щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 2 310 гривень, і ця обставина підтверджена сторонами в письмових поясненнях.

02 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо перерахунку вказаної допомоги, виходячи із норм Закону та отримання недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 року у сумі 5600,00 гривень. На яку отримав відмову, викладену в листі від 07.03.2017, в якому роз'яснено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році грошової допомоги», передбаченої Законом № 3551-XII, встановлено розміри та порядок виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Йому нарахована разова грошова допомога як інваліду війни 3 групи в сумі 2310,00 грн., яка виплачена, і підстави для її перерахунку відсутні.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 2310,0 гривень відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином відповідачем у спірний період здійснено нарахування та виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3 групи, у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, що свідчить про відсутність протиправності у діях відповідача та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Тому, даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Пільги для інвалідів війни та прирівняних до них осіб визначені у ст. 13 Закону № 3551-XII.

В 1998 році стаття 13 Закону № 3551-XII Законом України від 25.12.1998 № 367-ХІV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" доповнена частиною четвертою такою змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

28.12.2007 прийнято Закон України № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Цим законом (розділ II) внесено зміни в Закон № 3551-XII, зокрема, частину п'яту статті тринадцятої цього Закону викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. у справі № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни в Закон № 3551-XII, які були прийняті Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік».

Таким чином, у зв'язку з вищевикладеним, дійсно сьогодні та на дату виплати допомоги до 9 Травня була і є чинною редакція ч.4 ст.13 цього Закону, згідно якої сума разової грошової допомоги до 5 травня дорівнює сумі семи мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону № 3551-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зазначений закон набрав чинності, його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними. Більш того, саме норми Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79) у випадку колізії однопредметних нормативно-правових актів підлягають пріоритетному застосуванню, оскільки прийняті пізніше в часі за норми ст. 13 Закону № 3551-XII.

В силу вимог п.1 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами № 3551-XII і Законом України від 23.03.2000 № 1584-III "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Закон № 1584-III) установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами № 3551-XII і Законом № 1584-III, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2975 гривень; II групи - 2600 гривень; III групи - 2310 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав щорічну одноразову допомогу до 05 травня відповідно до встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами № 3551-XII за 2016 рік у розмірі 2310,00 гривень, як інвалід війни 3 групи.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, виплата разової щорічної грошової допомоги позивачу здійснена відповідачем в квітні 2016 року в розмірі, визначеному постановою КМ України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та «Про жертви нацистських переслідувань».

Тобто, відповідачем виконано зобов'язання перед позивачем відповідно до чинного положення зазначеної постанови та чинного Бюджетного Кодексу України, а тому вказані представником позивача обставини не можуть розглядатися як достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2017 року у справі № 265/3520/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов