Справа № 808/299/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року о/об 11 год. 58 хв.Справа № 808/299/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом НОМЕР_2

представника позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 328 від 15.02.2017 року)

представника відповідача - Бойко В.В.

(діє на підставі довіреності № 401/10/08-29-10 від 10.01.2017 року)

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2015 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 02 листопада 2016 року позивач при ознайомленні з матеріалами справи №808/2203/16, яка знаходиться в Запорізькому окружному адміністративному суді, дізнався про прийняття податкового повідомлення - рішення, на підставі проведеної відносно позивача невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудень 2013 року. В результаті чого складено акт від 28 січня 2015 року, чим вищевказані дії порушують права та інтереси позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких зазначено, що під час проведення перевірки встановлені порушення норм Податкового кодексу України, що полягає не наданні до ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік не задекларовано дохід отриманий від АТ «Укрсиббанк», також самостійно не нараховано та не сплачено до бюджету податок з отриманого доходу.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 25 липня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної доходів і зборів з фізичних осіб державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, інспектором податкової та митної справи ІІ рангу Середенко Н.Ю. проведена позапланова невиїзна документальна позапланова перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб з додаткового блага отриманого за ознакою доходу «126» від АТ «Укрсиббанк» у 2013 році фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За наслідками перевірки складено Акт №248/08-27-17-02-20- від 28 січня 2015 року про результати невиїзної позапланової документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Висновками Акту перевірки встановлено порушення вимог:

- підпункту «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.3. п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 13450,98 грн.

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України в результаті чого фізичною особою не надано до ДПІ у Комунарському районі податкову декларацію про майновий стан і доходів за 2013 років по строку 01 травня 2014 року.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 16983 гривні 73 копійки.

Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративний позовом.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкове повідомлення-рішення, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Суд оглянувши матеріали справи встановив, що в матеріалах справи наявний договір про надання споживчого кредиту №0 від 13 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) з однієї сторони та Громадянином України ОСОБА_1 (далі - Позичальник).

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті, гривня України (UAH). В сумі 230000,00 грн., а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредити у порядку та на умовах, у зазначених у даному Договорі.

Також наявний договір про надання споживчого кредиту №0 від 01 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) з однієї сторони та Громадянином України ОСОБА_1 (далі - Позичальник).

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США (USD), в сумі 5000, за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредити у порядку та на умовах, у зазначених у даному Договорі.

Позивачем подано заяви від 25 лютого 2013 року та 28 січня 2013 року, в яких просить розглянути питання щодо погашення заборгованості, шляхом участі в Акції, що спрямована на погашення дострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу. Які погодженні 25 лютого 2013 року та 28 січня 2013 року.

Уповноваженими особами банку «УкрСиббанк» 28 січня 2013 року повідомлено позивача про анулювання боргу, що станом на 28 січня 2013 року становить 1442,29 доларів США, що складає 11528,22 грн. по курсу НБУ станом на 28 січня 2013 року.

Також уповноваженими особами банку «УкрСиббанк» 26 лютого 2013 року повідомлено позивача про анулювання боргу, що станом на 26 лютого 2013 року становить 68944,62 грн.

При вирішенні даного спору, суд враховує норми Податкового кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає, що згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За правилами абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. З аналізу зазначених норм права вбачається, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) повідомлення платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Згідно пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

В свою чергу, в силу підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що сума прощеного (анульованого) боргу є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку пункту 167.1 статті і пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України лише в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.

При цьому анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за процентами (пенею) за несвоєчасне проведення розрахунків за кредитним договором не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу України та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №7000 від 13 лютого 2008 року сума кредиту становила 230 000,00 грн.

Так, сума яка фактичного погашена тіла кредиту становить 57511,43 грн. Сума погашення в рамках домовленості щодо часткового погашення заборгованості та часткового списання суми боргу сплачено у сумі 160870,78 грн., що підтверджується квитанцією №20 від 26 лютого 2013 року. Разом з тим додатково сплачено процентів у сумі 52563,42 грн.

Таким чином, загальна сума, яка сплачена ОСОБА_1 за кредитним договором №7000 від 13 лютого 2008 року складає 270 945,63 грн. (57511,43 грн. (тіло) + 52563,42 грн.(проценти) + 160870,78 грн. (погашення кредитної заборгованості) = 270 945,63).

Тобто позивачем сплачено суму кредиту отриману за договором №7000 від 13 лютого 2008 року, з перевищенням у 40945,63 грн.

Разом з тим, відповідно до кредитного договору №000 від 01 серпня 2008 року сума кредиту становила 5000,00 USD.

Так, сума яка фактичного погашена тіла кредиту становить 1607,04 USD. Сума погашення в рамках домовленості щодо часткового погашення заборгованості та часткового списання суми боргу сплачено у сумі 3365,36 USD, що підтверджується квитанцією №32 від 28 січня 2013 року. Разом з тим, додатково сплачено процентів 1454,75 USD. Таким чином, загальна сума, яка сплачена ОСОБА_1 за кредитним договором №000 від 01 серпня 2008 року становить 6427,15 USD (1607,04 USD (тіло) + 1454,75 USD (проценти) + 3 365,36 USD (погашення кредитної заборгованості) = 6427,15 USD). Перевищення фактично сплачених коштів над отриманими за кредитним договором складає 1427,15 USD.

Дані розрахунки також не заперечувались і представником відповідача в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, суд вважає, що проценти, нараховані банком, відповідно до умов договорів, за несвоєчасне проведення розрахунків за кредитним договором та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню.

А відтак, дії позивача щодо не включення до річної податкової декларації за 2013 рік суми анульованої банком заборгованості в розмірі 13450,98 грн. по нарахованій пені за користування кредитом, суд оцінює як такі, що відповідають даним нормам Податкового кодексу України, оскільки анульовані банком пеня та відсотки не є доходом позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2015 року № К/800/60395/14 у справі № 810/3628/14.

Натомість, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення - рішення № від 12 березня 2015 року та не надав належних доказів порушення ОСОБА_1 вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що неправомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, а тому податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2015 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2015 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області витрати, у вигляді судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов