Справа № 825/1931/16
Суддя: Кухта В. О.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/29/17
Єдиний унікальний № 825/1931/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Кухти В.О.,

секретар Коротка О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Вознесенської сільської ради - Бригинець В.П., представника відповідача Чернігівської районної ради - Радченко Я.А., прокурора Лепської Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Чернігівської районної ради Чернігівської області, Вознесенської сільської ради Чернігівської області про визнання незаконними та скасування рішень,, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що рішенням Новоселівської сільської ради народних депутатів 6 сесії 21 скликання від 26.04.1991 року затверджено матеріали інвентаризації, згідно яких на площі 196,4 га припинено право землекористування користувачів та передано до земель запасу. З них, зокрема 110 га для колективного випасання худоби. Рішенням Чернігівської ради народних депутатів Чернігівської області 8 сесії 21 скликання «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» від 05.07.1991 року було встановлено площу земель запасу - 16119 га, в тому числі землі запасу селищних і сільських рад народних депутатів 14449,5 га, з них для колективного випасання худоби - 8642 га. На підставі цих рішень ОСОБА_7 за рішенням Чернігівського районного суду від 22.04.2015 була позбавлена права власності на земельну ділянку з тих підстав, що остання не вилучалась у попереднього землекористувача громади Улянівської сільської ради. Проте, позивач вважає, що Чернігівська рада народних депутатів не мала права створювати землі запасу селищних та сільських рад з цільовим призначенням для ведення колективного випасання худоби, оскільки законом такої категорії земель не передбачено. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконними ці рішення в частині створення земель запасу селищних і сільських рад народних депутатів площею 8642 га для колективного випасання худоби та площею 110,2 га для колективного випасання худоби.

До початку розгляду справи по суті, представник позивача зменшив позовні вимоги та з тих же підстав просив визнати незаконним та скасувати рішення Чернігівської ради народних депутатів Чернігівської області 8 сесії 21 скликання «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» від 05.07.1991 року в частині створення земель запасу селищних і сільських рад народних депутатів площею 110,2 га для колективного випасання худоби на території Новоселівської сільської ради народних депутатів та рішення Новоселівської сільської ради народних депутатів 6 сесії 21 скликання від 26.04.1991 року, в частині створення земель запасу, з них 110,2 га для колективного випасання худоби.

В судовому засіданні представник позивача підтримав змінені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додав, що скасування цих рішень дасть змогу переглянути рішення суду, яким позивача позбавлено право власності на земельну ділянку і таким чином захистити свої права.

Представник Чернігівської районної ради Чернігівської області, заперечила проти позову та зазначила, що районна рада своє рішення приймала в межах своїх повноважень та відповідно до діючого законодавства, а саме згідно з Постановою ВР Української РСР «Про земельну реформу» від 18.12.1990 року та ст.ст. 3-4, 59 Земельного кодексу від 18.12.1990. Колективне випасання худоби було визначене у зв'язку з тим, що ділянка передавалася для випасання худоби жителям с.Новоселівка. Крім цього, діючим законодавством не заборонено надавати землі для колективного випасання худоби. Також позивачем не враховані приписи Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року, який визнав неконституційними перехідні положення щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, та щодо втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Представник Вознесенської сільської ради також заперечила проти позову, підтримала заперечення представника Чернігівської районної ради та вважає оскаржувані рішення законними.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ці рішення виносилися ще до отримання позивачем земельної ділянки, а тому не порушували її інтересів. Оскарження цих рішень для перегляду іншого рішення по цивільній справі, свідчить про наявність цивільно-правового спору, а не адміністративного.

Заслухавши представників сторін, прокурора, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховної Ради Української РСР "Про земельну реформу" від 18.12.1990 року, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, визначалося, що земельна реформа є складовою частиною економічної реформи, здійснюваної в Українській РСР у зв'язку з переходом економіки республіки до ринкових відносин. Завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасним наданням їх у довічне успадковуване володіння громадянам, постійне володіння колгоспам, радгоспам, іншим підприємствам, установам і організаціям, а також у користування з метою створення умов для рівноправного розвитку різних форм господарювання на землі, формування богатоукладної економіки, раціонального використання й охорони земель.

Пунктом 3 цієї постанови визначено місцевим Радам народних депутатів, Раді Міністрів Української РСР до 15 березня 1991 року: провести інвентаризацію земель усіх категорій, визначивши ділянки, що використовуються не за цільовим призначенням, нераціонально або способами, які призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; здійснити реєстрацію громадян, які бажають організувати селянське (фермерське) господарство, розширити особисте підсобне господарство, займатися індивідуальним садівництвом, одержати в користування земельні ділянки для городництва, сінокосіння і випасання худоби; провести облік і аналіз клопотань підприємств, установ, організацій про надання їм земель для ведення підсобного сільського господарства, колективного садівництва і городництва; розглянути обгрунтування потреб у земельних ділянках підприємств, установ і організацій, які за станом на 1 листопада 1990 року мали у користуванні ділянки для сільськогосподарських і несільськогосподарських цілей.

Рішенням Новоселівської сільської ради народних депутатів 6 сесії 21 скликання від 26.04.1991 року були затверджені матеріали інвентаризації земель згідно з додатками 1, 2 до цього рішення. Припинено право землекористувачів на користування земельними ділянками і передано їх до складу земель запасу на площі 198,6 га, для дальшого їх використання згідно з додатком №3. Надано право користування землями запасу попереднім землекористувачам.

Рішенням Чернігівської районної ради народних депутатів від 5 липня 1991 року районна рада погодилася з пропозиціями селищних та сільських рад народних депутатів про затвердження матеріалів інвентаризації земель та створення земель запасу, з них для колективного випасання худоби 8642 га в розрізі селищних і сільських рад згідно з додатком №1. Відповідно до цього додатку по Новоселівській сільській раді рахувалося 110,2 га земель запасу сільської ради під колективне випасання худоби.

Пунктом 4 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, було зобов'язано місцеві Ради народних депутатів: на підставі матеріалів інвентаризації земель та відповідно до статті 27 Земельного кодексу Української РСР вирішити питання про припинення права користування ділянками, що використовуються не за цільовим призначенням, з порушенням встановлених вимог, а також нераціонально, і передачу їх до складу земель запасу для наступного надання у першочерговому порядку громадянам для організації селянських (фермерських) господарств, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва.

Таким чином, Новоселівська сільська рада народних депутатів, на підставі вищезазначеної постанови, провела інвентаризацію земель, а Чернігівська районна рада народних депутатів погодила результати цієї інвентаризації, що відповідало преамбулі та п.п. 3, 4 зазначеної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи, що на час прийняття оскаржуваних рішень позивачу було 11 років, нею не надано доказів щодо того, що при винесенні цих рішень були порушені існуючи на той час у неї права, суд не знаходить підстав для визнання незаконними та скасування цих рішень. Твердження представника позивача, що на цих рішеннях ґрунтувалося рішення Чернігівського районного суду, яким позивача позбавлено право власності на земельну ділянку і тому ці рішення порушують її права, є безпідставним, оскільки ці рішення були прийняті та існували задовго до отримання ОСОБА_10 земельної ділянки з приводу якої розглядався спір Чернігівським районним судом в порядку цивільного судочинства, а тому при їх прийнятті не могли бути порушені права, які ще не виникли у позивача, тобто не існували.

Також безпідставним є твердження, що 110,2 га земель запасу сільської ради під колективне випасання худоби були визначені з порушенням категорії земель визначених Земельним кодексом УРСР, оскільки за ст.3 Земельного кодексу УРСР, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних рішень, відповідно до цільового призначення всі землі Української РСР поділялися на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Отже, ці землі були віднесені до земель запасу, що не суперечило існуючому на той час законодавству.

Представник позивача посилається на норми ч.1 ст.48 Земельного кодексу України (1990 року) щодо можливості отримання громадянами землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби у власність, але ці норми були внесені до кодексу Законом України «Про внесення змін та доповнень до Земельного кодексу Української РСР» від 13.03.1992 року, тобто вже після прийняття оскаржуваних рішень.

В редакції Земельного кодексу Української РСР, який діяв на час їх винесення, в ч.1 ст.7 цього кодексу зазначено, що громадянам Української РСР у постійне або тимчасове користування надається земля для городництва, сінокосіння і випасання худоби. Частинами 2 та 3 ст.59 Земельного кодексу УРСР передбачалося, що громадянам, які мають у власності худобу, надаються в користування земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Для цілей, вказаних у частинах першій, другій і третій цієї статті, земельні ділянки надаються сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів із земель, що перебувають у віданні цих Рад, а також за погодженням з колгоспами, радгоспами, підприємствами, установами і організаціями із земель, що знаходяться у їх володінні або користуванні. Проте, оскаржувані рішення не суперечать цим нормам, оскільки вони не містять в собі заборони на використання земель запасу для випасання худоби. Крім того, за нормами ст.81 Земельного кодексу Української РСР землі запасу перебувають у віданні сільських, селищних, районних, міських, в адміністративному підпорядкуванні яких є райони, Рад народних депутатів і призначаються для надання у володіння, користування і оренду переважно для сільськогосподарських цілей.

Враховуючи викладене, відсутні підстави стверджувати, що оскаржуванні рішення є незаконними.

На підставі ст.ст. 3, 7, 59, 81 Земельного кодексу Української РСР, в редакції від 18.12.1990 року, постанови Верховної Ради Української РСР "Про земельну реформу" від 18.12.1990 року, ст.ст. 2, 6-11, 69, 71, 99, 100, 159 - 161, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Чернігівської районної ради Чернігівської області, Вознесенської сільської ради Чернігівської області про визнання незаконними та скасування рішень - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення. А суб'єктом владних повноважень в цей же строк з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя В.О. Кухта