Справа № 806/2026/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Житомир справа № 806/2026/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Попової О. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості за неотримане речове майно,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням остаточної заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати йому заборгованості за неотримане речове майно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь заборгованість за неотримане речове майно в сумі 1169,00 грн;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2017 по день постановлення рішення з розрахунку 880,84 грн за кожен день затримки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не проведено виплату компенсації за неотримане речове майно у день його звільнення з військової служби, і станом на день розгляду адміністративної справи заборгованість за неотримане речове майно становить 1169,00 грн. На переконання позивача, дії відповідача суперечать положенням Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України та постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 N 178. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач у судове засідання не прибув, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники відповідача подали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Також, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів їх необґрунтованості та протиправності.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що наказом начальника Генерального штабу від 09.06.2017 №244 підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "а" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.06.2017 № 18 звільнено підполковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом "а" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено останнього зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з 30.06.2017 (а.с. 11).

Також, указаним наказом передбачено виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, відповідно до довідки-розрахунку від 16.06.2017 № 968.

Так, із довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі від 16.06.2017 № 9 вбачається, що сума грошової компенсації становить 58669,85 грн (а.с. 12).

На переконання позивача, станом на 30.08.2017 відповідач не виплатив йому 1169,00 грн компенсації за неотримане речове майно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку установлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, наведеними правовими нормами установлено, що звільнення військовослужбовця з військової служби є підставою для виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно. При цьому, виплаті такої компенсації передує подання військовослужбовцем відповідного рапорту.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.06.2017 позивач звернувся до командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України із рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 9).

27.07.2017 позивач подав заяву, у якій зазначив реквізити, за якими слід перерахувати відповідачеві кошти за неотримане речове майно.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Встановлено, що 22.06.2017 командир військової частини НОМЕР_2 звернувся до начальника тилу в/ч НОМЕР_2 з проханням виділити кошти за неотримане речове майно в сумі 59699,85 грн.

Відповідно до розрахункової відомості від 04.08.2017 № 33, ОСОБА_1 нараховано частину грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 49720,69 грн, у тому числі військовий збір 1,5% - 745,81 грн.

Згідно розрахункової відомості від 15.08.2017 № 35, ОСОБА_1 нараховано решту невиплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 8949,16 грн, у тому числі військовий збір 1,5% - 134,24 грн.

Указані обставини свідчать на користь висновку, що відповідачем нараховано та виплачено позивачеві компенсацію за неотримане речове майно в сумі 58669,85 грн, з якої утримано військовий збір в сумі 880,05 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем станом на день розгляду даної адміністративної справи проведено повний розрахунок з позивачем.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про протиправність дій відповідача про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати йому заборгованості за неотримане речове майно, оскільки нормами Порядку N 178 встановлено чітку процедуру виплати такої компенсації.

Як уже встановлено судом, така компенсація виплачується на підставі рапорту військовослужбовця, наказу командира військової частини та у межах бюджетних призначень на відповідний рік.

Також, суд не приймає до уваги твердження позивача про протиправність дій відповідача в частині утримання військового збору з компенсації за неотримане речове майно.

Законом України від 31 липня 2014 року №1621-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" підрозділ 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 16-1, яким було передбачено, що тимчасово, до 01 січня 2015 року встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені у пункті 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Об`єктом оподаткування збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Таким чином, оскільки військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах і не є найманими працівниками, а проходять військову службу, тому грошове забезпечення, яке вони отримують, не відповідає визначенню заробітної плати і вказані доходи не оподатковувалися військовим збором.

Разом з цим Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01 січня 2015 року, було внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно з якими оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України. Об`єктом оподаткування військовим збором визначено доходи, зазначені в статті 163 Податкового кодексу України, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого згідно з підпунктом 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 Кодексу.

Відтак, оскільки доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця включалися до оподатковуваного доходу як інші доходи, такі виплати оподатковувалися військовим збором на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 07.03.2017 №806/4936/15.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем правомірно утримано з ОСОБА_1 військовий збір при виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно.

Встановлені обставини свідчать на користь висновку про дотримання відповідачем положень чинного законодавства при виплаті позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати йому заборгованості за неотримане речове майно та стягнення з відповідача на його користь заборгованість за неотримане речове майно в сумі 1169,00 грн.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати позивачеві заборгованості за неотримане речове майно, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними, тому не підлягають до задоволення.

У відповідності до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність дій при виплаті позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова