Справа № 820/2809/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

31.08.2017 р. № 820/2809/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді: Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчановій О.М.,

за участі: представників позивача - Сторожика Ю.Ю.,

представника відповідача (Головного управління Держгеокадастру у Харківській області) - Алексенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемок Євгена Анатолійовича, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в особі "Центр Державного земельного кадастру", треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області, про визнання наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області №1177-СГ від 07.05.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" гр. ОСОБА_5 про визнання наказу незаконним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Начальнику Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемок Євгену Анатолійовичу, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в особі "Центр Державного земельного кадастру", треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_6, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд: визнати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №1177-СГ від 07.05.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" ОСОБА_5, незаконними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 відкрито провадження по справі.

У судове засідання, призначене на 31 серпня 2017 року, прибули представник позивача та представник відповідача.

Через канцелярію суду представником відповідача надане клопотання про закриття провадження по справі у зв'язку із тим, що на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 вже зареєстроване речове право власності на громадянина ОСОБА_5, яке в подальшому було переоформлено на громадянина ОСОБА_6 Отже, з наведених фактичних обставин вбачається, що існує спір про право власності на спірну земельну ділянку. У зв'язку із чим вважає, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження по справі, оскільки у даних спірних правовідносинах вбачається спір про право.

Представник позивача проти закриття провадження заперечував. Посилався на ухвалу Дзержинського районного суду від 27.07.2017 року по справі № 638/11049/17, якою відмовлено у відкритті провадження по справі за аналогічним позовом.

Представник відповідача підтримав доводи заявленого клопотання та просив суд його задовольнити.

З'ясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Згідно положень ч.1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб'єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.

Відповідно до пункту 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це даний на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, відповідно до абзацу 2 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 0.05.2013 № 8 спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору органу публічної влади чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкту. У випадку якщо суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду"», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень", згідно п.7 ч.1 ст.3 КАС України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом вказаного судового спору є питання щодо визнання незаконним наказу Головного управління «Про затвердження документації із землеустрою, надання земельної ділянки у власність» №1177-СГ, у відповідності до якого громадянину ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення індивідуального садівництва.

Статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передбачено, що право власності за земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 вже зареєстроване речове право власності - на громадянина ОСОБА_5, яке в подальшому було переоформлено на ОСОБА_6

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 33 встановлено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 2, 5 ЗК України. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з частиною 2 статті 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Частиною 2 статті 84 ЗК України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим відповідно до частини 4 статті 122 ЗК (в діючій редакції) та Положенням про Головне управління передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб в межах Харківської області.

Разом з тим, питання стосовно набуття права власності на земельні ділянки є питанням врегулювання майнових відносин (цивільних відносин), заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Головне управління, розглядаючи питання стосовно надання земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення фізичним особам, не є суб'єктом владних повноважень, оскільки не реалізує при цьому владних управлінських функцій, тож вказаний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Вищезазначені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України (далі - ВСУ).

Так, ВСУ у постанові від 29.09.2015 по справі № 826/10205/14 зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

За правилами п.1ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

ВСУ у постанові від 26.04.2016 по справі № 823/1604/14 дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його галізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ і у постановах від 11.11.2014 по справі № 21-493а14, від 24.02.2015 по справі № 21-34а15.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно змісту позовних вимог ОСОБА_3 предметом даного судового спору є захист права Позивача на земельну ділянку, порушене, на її думку, неправомірними діями Головного управління, як суб'єкта розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування оскаржуваного наказу «Про затвердження документації із землеустрою, надання земельної ділянки у власність» № 1177-СГ, тобто в даному випадку виник спір про право, який не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, а відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

При вирішенні питання про закриття провадження, судом було враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України №21-41а16 від 14.06.2016 року, оскільки, в силу приписів ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з ч.3 ст. 157 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Щодо розгляду заяви представника позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд зазначає, що положеннями Закону України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаної заяви.

Керуючись ч. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження по справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемок Євгена Анатолійовича, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в особі "Центр Державного земельного кадастру", треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області №1177-СГ від 07.05.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" ОСОБА_5 про визнання наказу незаконним.

Роз'яснити позивачу, що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 01 вересня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.