Справа № 1522/28106/12
Суддя: Турецький О. С.
Дата ухвалення: 2013-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/657/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2013 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Турецький О.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період з 01 квітня 2011 року по день винесення судом рішення.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки справа розглядається в порядку скороченого провадження без присутності сторін відповідно до ст. 183-2 КАС України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги, щодо яких відкрито провадження у справі, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка, є громадянкою України, пенсіонером, дитиною війни, що підтверджується її паспортом, пенсійним посвідченням з відміткою «дитина війни».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195 від 18.11.2004 року, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни». На підставі ст.6 цього Закону, дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч. 3 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру належного позивачу щомісячного підвищення до пенсії розмір прожиткового мінімуму, встановлений на відповідні періоди, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 41 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів»до ст. 6 Закону № 2195-ІV були внесені зміни, відповідно до яких особам, які мають статус «діти війни»(крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Розмір вказаної надбавки відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»№ 3551-ХІІ від 22.10.1993 року для учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни становив 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для інших учасників війни - 10%.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів»Закону Країни «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»були визнані неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

При цьому у п. 6 Конституційний Суд України зазначив, що рішення у цій справі має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Виходячи з того, що редакція ст. 6 Закону № 2195-ІV від 1.01.2008 року втратила свою чинність з дня прийняття рішення Конституційним Судом України по справі № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, то з 22.05.2008 року у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 152 Конституції України відновилася попередня редакція цієї статті, яка встановлювала право позивача, як дитини війни, на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З матеріалів справи вбачається, що управління будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2009 та 2011 роках не здійснювало, а також не проводило виплату.

Таким чином, в період дії зазначеної норми в порушення принципу пріоритетності законів, як нормативних актів вищої юридичної сили над підзаконними актами, якими є постанови КМУ, відповідач нараховував та виплачував позивачу підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому ст. 6 Закону №2195-ІV, а у розмірі, встановленому підзаконним актом постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 року, яка суттєво звужує право позивача щодо розміру належного підвищення.

Разом з тим, дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції, яка передбачала виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком була чинною у 2010 році, а також з 01.01.2011 року по 22.07.2011 року.

Враховуючи, що відповідно до п. 7 Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»у 2011 році положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»застосовується в порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, а відповідно до п. 6 постанови КМУ від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», що набрала чинності 23.07.2011 року, встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 49, 80 грн.

Правова норма пунктів 1, 2 ст. 99 КАС України встановлює строк звернення до суду: «...1. Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів...».

Заяви від ОСОБА_1 про поновлення пропущеного шестимісячного строку звернення до суду не надходило.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7-9, 71, 94, 158, 160, 162-163, 183-2, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.С.Турецький

15.01.2013