Справа № 450/344/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокуЛьвів№ 876/7317/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Красневича Ю. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2017 року Пустомитівським районним судом Львівської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком за попередні періоди та виплатити позивачу, відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням індексу інфляції, та здійснення вищевказаних виплат довічно; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії позивачу з 12 серпня 2016 року по дату набрання рішенням законної сили відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області здійснювати позивачу виплату передбачену до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з врахуванням індексу інфляції довічно з моменту набрання рішенням законної сили; стягнення з управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області моральну шкоду в розмірі 1,00 грн.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплати підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням індексу інфляції. Зобов'язано Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 з 12 серпня 2016 року по дату набрання рішенням законної сили відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції. Зобов'язано Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплачувати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Галицьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Львова, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 10 січня 2017 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за віком за попередні періоди та виплату передбачену чинним законодавством України, підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімум, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції, а також здійснювати вищевказані виплати довічно.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області № 336/02-13 від 11 січня 2017 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та виплаті підвищення до пенсії.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 2008 року знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області та отримує пенсію за віком.

Також встановлено наступне: згідно матеріалів архівної справи про виселення родини позивача № Р-13338, 22 липня 1951 року, всю сім'ю ОСОБА_1 затримано на підставі постанови прокурора Львівської області від 10 липня 1951 року та за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР (позасудовий орган) від 18.08.1951 року виселено на спецпоселення в Тюменську область, як сім'ю посібника учасникам ОУН. На спецпоселення у Вагайський район Тюменської області сім'я ОСОБА_1 прибула 23 жовтня 1951 року.

23 квітня 1968 року ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Верховного суду УССР вищевказану постанову від 18.08.1951р. по відношенню до сім'ї ОСОБА_1 скасовано, та вирішено закрити провадження у справі, повернути конфісковане майно, або його вартість, про що видано відповідну довідку та вказано, що осіб вказаних в ній по даній справі вважати реабілітованими.

14 лютого 1994 року Львівський обласний суд видав довідку, у якій вказав, що сім'я ОСОБА_1 є реабілітована на підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

На підставі ст. 9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991 року рішенням № 8 від 06.07.2016 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 вирішила звернутися до Головного управління ПФУ у Львівській області з вимогою неухильного додержання пункту «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і провести доплату до призначеної ОСОБА_1 пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком як реабілітованому за ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 17 листопада 2014 року, виданого Пустомитівською районною радою, позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Статтею 77 пунктом «г» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ встановлено, що призначені пенсії підвищуються, зокрема, громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на 50% мінімальної пенсії за віком, а на момент звернення позивача до суду, нарахування позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідачем не здійснено.

Частиною 3 ст. 46 Конституції Українивстановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової оцінки для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державної конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року, згідно із ст. 1 якого прожитковий мінімуму використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.200р. передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення щороку затверджується в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Основні державні соціальні гарантії та порядок визначення їх розмірів встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній рівень соціального забезпечення. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

Отже, суд дійшов висновку, що для позивача як реабілітованої особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій, розмір підвищення до пенсії повинен розраховуватися з розміру мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач являється особою, яка зазнала політичних репресій та була згодом реабілітована у відповідності до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій», а відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплати підвищення до пенсії є неправомірною та порушує права позивача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про зобов'язання Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплачувати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність сформульована позивачем невірно, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильним способом захисту прав позивача ОСОБА_1 є зобов'язання Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції з 12 серпня 2016 року, тобто встановивши початкову дату виплати підвищення та без обмеження кінцевої дати такої виплати.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди то в задоволення такої слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено - в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди у будь-якій з зазначених форм, суд дійшов вірного висновку, що у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова - задовольнити частково.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року в справі № 450/344/17 - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплати підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням індексу інфляції.

Зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції з 12 серпня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 04 вересня 2017 року.