Справа № 815/3785/17
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3785/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення від 07.04.2016 року, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просила: визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо прийняття рішення № 29156989 від 07.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1; скасувати рішення № 29156989 державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

23.03.2016 року ОСОБА_1 подала до Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована у м. Ізмаїл, провулок Бадаєва, 1, земельна ділянка 8. Разом з заявою ОСОБА_1 подала документи: рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області № 548-VII про передачу у приватну власність вказану земельну ділянку, витяг відділу Держгеокадастру у м. Ізмаїл Одеської області НВ-016.

На підставі вказаних документів 07.04.2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Васильковська Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, керуючись ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, винесла рішення № 29156989 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким провела державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1. Однак, державний реєстратор не відкрила розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що в рішенні також не зазначила, тобто фактично реєстратор в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєструвала право власності.

ОСОБА_1 вважає, що дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області по винесенню рішення № 29156989 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016 року є протиправними, оскільки вчинені з порушенням встановленого законодавством порядку, а рішення № 29156989 від 07.04.2016 року підлягає скасуванню.

В судове засідання, призначене на 28.08.2017 року, сторони не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно. 28.08.2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи в письмовому провадженні.

Суд, з урахуванням ст.122 та ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована у м. Ізмаїл Одеської області, провулок Бадаєва, 1, земельна ділянка 8.

Одночасно із заявою ОСОБА_1 подала до Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції наступні документи, крім іншого: рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 26.02.2016 року № 548-VII «Про надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, пров. Бадаєва 1, 8» та витяг відділу Держгеокадастру у м. Ізмаїл Одеської області НВ-016.

07.04.2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Васильковська Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийняла рішення № 29156989 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого на підставі поданих документів та керуючись ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, вирішила провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідачів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні державний реєстратор посилається на п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, який станом на 07.04.2016 року не діяв, оскільки втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868. Станом на 07.04.2016 року діяв Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

З урахуванням зазначеного, 07.04.2016 року державний реєстратор не мав право приймати рішення керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, яка не діяла на час його прийняття.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, формування та ведення реєстраційних справ; 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи у паперовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; 3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з п.18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та / або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Відповідно до п.19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та / або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав. Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. За відсутності відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор використовує наявні відомості, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Суд зазначає, що згідно з п.17 та п.18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, який зазначений у рішенні № 29156989 державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор відкриває розділ у Державному реєстрі прав, реєстраційну справу та присвоює реєстраційний номер такому об'єкту. Державний реєстратор оформляє рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в одному примірнику. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав. Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, заявленого вперше, щодо якого у спеціальному розділі Державного реєстру прав містяться записи про речові права, обтяження таких прав, державний реєстратор переносить відповідні записи до розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об'єкт нерухомого майна.

Тобто, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення про державну реєстрацію прав повинен був відкрити розділ в Державному реєстрі прав.

Суд встановив, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.08.2017 року № 93588521 щодо суб'єкта ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 відсутні відомості про реєстрацію права власності, форма власності приватна, на земельну ділянку, що розташована за адресою Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2, оскільки державний реєстратор під час проведення державної реєстрації права власності не відкрив розділ у Державному реєстрі прав.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо прийняття оскаржуваного рішення є протиправними, а саме спірне рішення № 29156989 від 07.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, слід скасувати.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп.3 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Суд зазначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов'язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення Броньовський проти Польщі [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004). Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 Протоколу № 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже - майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача на розпорядження належним йому майном, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та належать до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Під час розгляду справи відповідачі не надали доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-72, 86, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо прийняття рішення № 29156989 від 07.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

3. Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Васильковської Є.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.04.2016 року № 29156989 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Одеська область, АДРЕСА_1, земельна ділянка 8, кадастровий номер НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко