Справа № 817/1051/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2017 рокуР і в н е 817/1051/17
13год. 00хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Шевчук В.С.,

відповідача: представники Білик М.В., Коїш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - торговельного підприємства "Агропереробка" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 07.06.2017 р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" у тому числі за податковим зобов'язанням 242253,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 28109,00 грн.; № від 27.03.2017р. форми "С", яким до позивача застосовано "штрафну санкцію за порушення законодавства норм регулювання обігу готівки та застосування РРО" на суму 3611020,54 грн.; № від 27.03.2017р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість": за основним платежем 138336,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 69168,00 грн.

В обґрунтування позову позивач частково заперечив висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки № 100/17-14-00-01/22572180 від 13.03.2017 року, оскільки вважає їх такими, що не відповідають дійсності, а відтак оскаржувані рішення є протиправними та підлягаю скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, а також додатково пояснив, що проведеною перевіркою не було враховано об'єктивних факторів та технологій виробництва, крім того, зазначив що акт документальної перевірки не відповідає вимогам до його складання, оскільки не містить в собі деталізований опис порушень та первинних документів, що їх підтверджують. Просив задовольнити повністю.

Відповідач Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області позов не визнав, подав письмове заперечення. В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що в ході проведеної перевірки позивача було виявлено ряд порушень вимог податкового та іншого законодавства, до контроль за дотримання якого покладено на відповідача. Так, виявлено, що позивачем було проведено виробництво товару із сировини невідомого походження, проведено реалізацію кінцевої продукції за ціною нижче собівартості, невідкориговане значення податкового кредиту у зв'язку із пропуску строків позовної давності по кредиторській заборгованості та визнання такої заборгованості безнадійною. Крім того, також зауважили, що було встановлено порушення касової дисципліни, за яке відповідно до Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачено відповідальність, а саме позивачем було здійснено видачу не оприбуткованої готівки через касу. Поряд, з тим представники відповідача також додатково пояснили, що було встановлено порушення порядку подання звітності за використанні кошти, так ряд авансових звітів на підставі яких провадилося виплату для працівників позивача грошових коштів не містили під собою оригіналів документів що підтверджують понесення таких витрат саме цими працівниками.

На підставі викладеного, представники відповідача оскаржувані рішення вважають правомірними, просили в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" є суб'єктом господарської діяльності, який зареєстрований за адресою Рівненська обл., Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Я. Гашека, б. 120.

В лютому - березні 2017 року працівниками ГУ ДФС в Рівненській області було проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 рік.

За результатами перевірки позивача, ГУ ДФС в Рівненській області було прийнято ряд податкових повідомлень-рішень, серед яких № від 27.03.2017 р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" у тому числі за податковим зобов'язанням 509774,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 161870,00 грн.; № від 27.03.2017 р. форми "С", яким до позивача застосовано "штрафну санкцію за порушення законодавства норм регулювання обігу готівки та застосування РРО" на суму 3611020,54 грн.; № від 27.03.2017р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість": за основним платежем 138336,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 69168,00 грн. та інші рішення, порушення за яким не є предметом оскарження у даній справі, а відтак судом не досліджувались.

Не погоджуючись, із прийнятими рішеннями відповідача, позивач в порядку адміністративного узгодження (оскарження) податкових зобов'язань 14.04.2017 р. звернувся із скаргою до ДФС України.

За результатами самостійного розгляду скарги позивача, ДФС України було частково визнано обґрунтованими його доводи, що потягнуло за собою скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2017 р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток", та наступне прийняття ГУ ДФС в Рівненській області нового податкового повідомлення-рішення № від 07.06.2017 р. форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" у тому числі за податковим зобов'язанням 242253,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 28109,00 грн.

Відтак, судом проводиться розгляд даної справи на підставі висновків акту планової виїзної документальної перевірки № 100/17-14-00-01/22572180 від 13.03.2017 року з урахуванням висновків про часткове задоволення скарги позивача, що міститься в рішенні ДФС України №11892/6/99-99-11-01-01-05 від 01.06.2017 року.

Як вбачається із акту планової виїзної документальної перевірки № 100/17-14-00-01/22572180 від 13.03.2017 року та рішення ДФС України №11892/6/99-99-11-01-01-05 від 01.06.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2017 року, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" у тому числі за податковим зобов'язаннями 242253,00 грн. - основний платіж та 28109,00 грн. - штрафна санкція, винесено на підставі висновків вказаного акту перевірки про порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 146.11, п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI внаслідок: завищення витрат 2014 року на суму 34216грн; та заниження доходів за 2015 рік на суму 1 033 540грн та за 2016 рік на суму 278 109грн.

Надаючи оцінку доводам сторін та наданим до суду доказам, суд приходить до висновку про необхідність скасування такого рішення з огляду на наступне.

Як встановлено посадовими особами податкового органу, в порушення п. 146.11, п. 146.12 ст. 146 розділу III Податкового кодексу України ТОВ ВТП «Агропереробка» за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. включило до складу витрат суму, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, внаслідок чого у 2014 році було завищено витрати у розмірі 34 216 грн.

Позивачем в ході розгляду даного спору не заперечувались обставини, з приводу виявленого порушення при формуванні названої суми витрат.

Первинно зобов'язання за обумовленим порушенням щодо завищених витрат було визначено у складі грошових зобов'язань податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2017року.

Визнаючи обставини щодо названого порушення у формуванні витрат на суму 34216грн позивачем було сплачено суму грошового зобов'язання у розмірі 6159грн. (Розрахунок: 34216х18% ставка податку). Також позивачем оплачена штрафна санкція за вказаним податковим повідомленням-рішенням у розмірі 3079,00 грн.

Підтвердженням вказаних обставин є платіжне доручення за №1460 від 14.04.2017р. копія якого була подана разом із позовною заявою. Обставини, щодо сплати позивачем сум податкових зобов'язань за наведеним правопорушенням, відповідачем не заперечуються.

Разом із тим, як вказувалось на те вище, після часткового задоволення скарги позивача, відповідно до рішення ДФС України №11892/6/99-99-11-01-01-05 від 01.06.2017року, відповідачем винесено нове податкове повідомлення-рішення, яке і є предметом оскарження у даній справі № від 17.06.2017року.

Одним із основоположних принципів податкового законодавства є недопустимість подвійного оподаткування та неможливість повторного притягнення до відповідальності за одне і теж правопорушення.

Всупереч обумовленому, при винесенні нового рішення № від 17.06.2017 року, відповідач не врахував обставин з приводу сплати позивачем вказаних грошових зобов'язань (із суми зазначених завищених витрат) та повторно визначив для позивача обов'язок по сплаті грошових зобов'язань з податку на прибуток (по тому ж самому порушенні) у розмірі 6159,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 3079,00 грн. які є сплаченими за попереднім рішенням № від 27.03.2017року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи нове податкове повідомлення-рішення, фактично створив повторний обов'язок для позивача, як платника податків, щодо сплати податкових зобов'язань за виявлені порушення, по яких позивач провів оплату.

Що ж до висновків працівників відповідача про заниження позивачем доходів за 2015 рік на суму 1 033 540грн та за 2016 рік на суму 278 109грн, то як вбачається зі змісту акту перевірки, позивач по рахунку 25 (напівфабрикати) та по рахунку 26 (готова продукція) оприбуткував у 2015році сироватки в кількості 4902415,2кг на суму 1418312,80грн по ціні 0,29 кг за 1кг. По рахунку 281 «Товари» позивачем у 2016 року оприбутковано сироватки в кількості 3 497 192,30 кг на суму 757823,18грн по ціні 0,22грн за 1кг.

При цьому, за результатами розрахунку ревізорів контролюючого органу кількість зворотних відходів від виробництва сирів у 2015 році повинна була становити - 1338 484,5053кг, а у 2016 році така кількість відходів за даними ревізорів становить -2 233 060,9610 кг.

На підставі викладеного, перевіркою встановлено обставини щодо необхідності оприбуткування у 2015 -2016 роках «сироватки невідомого походження» у 2015році - 3 563 931 кг по ціні 0,29 коп. на суму 1 033 540 грн. та у 2016р. - 1 264 131 кг по ціні 0,22 коп. на суму 278 109 грн. Внаслідок вказаних обставин, відповідачем вказані суми сироватки «невідомого походження» включено до доходів та відповідно з вказаних сум визначено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 236097 грн. та штрафну санкцію згідно до податкового повідомлення - рішення № від 17.06.2017року.

Однак, суд оцінивши доводи позивача та надані ним матеріали які розкривають фактичний зміст процесу виробництва продукції, з такими висновками перевірки не може погодитися. На думку суду, описане в акті перевірки порушення є наслідком поверхневого ознайомлення працівників відповідача із процесом виробництва продуктів у вигляді (технічних умов), у зв'язку із чим ревізори дійшли хибного висновку щодо обсягу зворотних відходів.

Як вбачається із наданих до суду технічних умов ТУ У 46.39.028-94, технічних умов ТУ У 46.39.122-2001, витягу з Технологічної інструкції по виробництву сиру «Рівненський. Агропереробка», витягу з Технологічної інструкції по виробництву масла вершкового підсирного (до ТУ У 15.5-1:2008) (а. с.115-126), останні містять узагальнені опосередковані показники зворотних відходів, які можуть мати відхилення в залежності від сезону, жирності молока, технологічного процесу який застосовується при переробці та продукту який виробляється.

З метою підтвердження наведених доводів, судом було проаналізовано відомості що містяться у вищезгаданих технічних умовах, інструкціях по виробництву, в довідці позивача про технічний цикл процесу виробництва продукції №867 від 18.07.2017р. (а. с.143 т.1) та в довідці ГУ Держпродспоживслужби №545 від 02.08.2017 р. (а. с.242 т.1), які розкривають зміст та суть технологічних процесів, а саме, як вбачається із таких документів отримання сироватки здійснюється в процесі виробництва:

1. Сиру «Моцарела». Відповідно до ТУ У 46.39.122-2001 «Сир сичужний «МОЦАРЕЛА УКРАЇНСЬКА» (п.3.5.1.) для виробництва даного сиру використовується молоко коровяче згідно ГОСТ 13264, яким у п.1.2.6.2. допускається використання у виробництві молока двох сортів: вищого та першого. Відтак, сироватка для сиру у кожному окремому випадку в залежності від сорту матиме різні органолептичні показники, густину, кислотність, масову частку жирності тощо. Крім того, у відповідності до Технологічної інструкції по виробництву сиру сичужного «Моцарела українська», затвердженої Національною асоціацією молочників України «УКРМОЛПРОМ» 25.05.2001 р. (є частиною ТУ) в розділі «Тимчасові норми витрат сировини та природного убутку при виробництві сиру» масова частка жиру в сироватці (%) залежить від масової частки жиру в суміші для приготування сиру, що як було сказано залежить від якісних та хімічних показників коров'ячого молока, і може коливатися від 0, 4 до 0, 6. Також, міститься примітка: - про можливість уточнення норми витрат суміші на 1 тонну сиру при зміні хімічного складу молока за сезонами року та збільшення на 0,5 % норми витрат сировини на 1 тонну продукції у разі значного недовантаження обладнання сировиною. Таким чином, якісні та кількісні характеристики сироватки після виробництва сиру залежатимуть від вихідних показників як молока, так і виготовлено з нього сичужного сиру.

В той же час, тією ж Технологічною інструкцією передбачається незмінність норми виходу сироватки при виробництві сиру і складає 70% від кількості переробної сировини, а масова частки жиру сироватки визначається вже після процесу її сепарування, і має складати не більше 0,1 %. Таким чином, як було описано вище, при незмінності процентного виходу сироватки, змінною є її кількість (тони), оскільки різними є і норми витрати самої суміші. Так, згідно даних норм витрат суміші (Додаток 1 до Технологічної інструкції), якщо масова частка жиру в суміші складає 3,5 % то для виробництва 1 тони сиру знадобиться 10,83 тон суміші. Однак, якщо жирність становитиме лише 2,9 % то витрат суміші складуть вже 13,07 тон, що на 21 % більше мінімальної норми. Слідує, що пропорційно зміниться й кількість виходу сироватки. Крім того, оскільки масова частка жиру після виготовлення сиру складатиме від 0, 4 до 0,6 % то після сепарування для отримання жирності 0,1% (про що зазначалося вище) її кількість збільшиться майже вдвічі.

2. Сиру «Рівненський. Агропереробка». Відповідно до Технологічної інструкції по виробництву сиру «Рівненський Агропереробка» для виробництву сиру використовується молоко незбиране згідно з ДСТУ 3662-97, якими допускається до застосування у виробництві всіх трьох сортів молока. Відтак, як і у вищеописаному випадку сироватка для сиру у кожному окремому випадку в залежності від сорту матиме різні органолептичні показники, густину, кислотність, масову частку жирності тощо, що також вплине як на кількісні так і на якісні показники зворотних відходів.

Поряд з тим, як вбачається із акту перевірки та пояснень сторін, які узгоджуються із дослідженими судом технічними умовами, використання позивачем сироватки провадиться для виробництва:

1. «Масла підсирного». Відповідно до Тимчасових норм витрат сироватки за ТУ У 15.5-1:2008 «Масло вершкове підсирне» розхід сироватки залежить від гранично допустимих втрат сировини та жиру і може коливатися від 121,6 т до 860,7 т на одну тону масла при масовій частці жиру сироватки (%) від 0,2 до 0,8. В той же час, податковий орган в Акті перевірки з невідомих причин зафіксував норми витрат в розмір лише 150т, як константу, і мінімально допустимі норми втрат не врахували. Крім того, даними ТУ дозволено виробнику обчислювати норми гранично допустимих витрат у відповідності з фактичними витратами, але не більше затверджених. Тобто якщо фактичні витрати сироватки є меншими затвердженої норми, виробничий процес перебуватиме в межах дії ТУ при незмінності виходу готової продукції. Також, інспекторами не враховано той факт, що норми описаних вище витрат сироватки розраховані для масла масовою часткою жиру 83,8%, в той час коли ТУ затверджені для масла жирністю 72,5%. Тож, фактичні витрати сироватки для масла даної жирності зменшаться у порівнянні із базовими.

2. «Сиру Альбумінного». Відповідно до Технологічної інструкції ТУ У 46.39.028-94 норми витрат сироватки при виробництві 1 тонни сиру залежатимуть від жирності сироватки та масової частки жиру у сирі. Так, на виробництво альбумінного сиру жирністю 3% знадобиться 40 тон сироватки жирністю 0,1%, для виробництва сиру жирністю 14% - 37 тон сироватки жирністю 0,5. В той же час, на дану відмінність інспектори уваги не звернули, та скористалися усередненими показниками.

За таких умов суд приходить до висновку, що вказані доводи позивача, ревізорами не було належним досліджено, як і сам технологічний процес та методи і ресурси застосованого позивачем обладнання в ході такого виробництва молочної продукції. Крім того, описуючи в Акті (стор.5) обсяг утворення у процесі виробництва Сиру «Рівненський Агропереробка» зворотних відходів, інспектори використали норми виходу сироватки, не підтверджені жодним нормативним документом, зокрема Технічними умовами У 22572180.001-97 «Сир напівтвердий «Рівненський. Агропереробка» дані норми не визначено, тож їх застосування є безпідставним.

Відтак, суд приходить до думки, що обумовлені висновки не ґрунтуються на фактичних показниках виробництва та зроблені особами, які не є фахівцями у зазначеній галузі. Отож, не можуть бути взяті до уваги для обрахунку податкових зобов'язань. При цьому, суд погоджується із тим, що з однієї і тієї ж ємності молока в залежності від сезону його збирання, кормів, виду ВРХ - молоко може бути різної жирності, і як наслідок, з однієї ємності молока можна отримати більше сиру, сметани, а менше сироватки. З іншої такої ж ємності іншого молока вихід сметани, сиру буде значено меншим, а вихід сироватки буде значно більшим в порівнянні з першою ємністю.

З огляду на зазначене, суд погоджується із доводами позивача, що у даному випадку має місце не безоплатна передача товару (сироватки) «невідомого походження», яка включена позивачем до оприбуткованих доходів, а виникнення зворотних відходів у виробничому процесі. Тим паче, як вбачається із наданих позивачем оборотно-сальдових відомостей по рахунку 20 за 2015 р. та по рахунку 201 за 1-3 квартали 2016 р., а також звітів про надходження молока сирого на переробні підприємства, що подавались позивачем до ГУ Статистики у Рівненській області у відповідні періоди, обсяги придбаного позивачем молока, згідно норм витрат заявлених у вищеописаних технічних умовах та інструкціях, дозволяють провести позивачу саме такі обсяги кінцевої продукції.

В той же час, актом перевірки встановлені обставини стосовно оприбуткування позивачем повного об'єму сироватки, як такого, який за даними перевірки визнається «зворотними відходами» так і такого, що за даними перевірки називаються «сироваткою невідомого походження» по ціні 0.29грн/1 кг у 2015 році та по ціні 0,22грн/1кг у 2016 році.

Вказане підтверджено також із наданими до суду оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 25 та 26 за 2015 р. та по рахунку 231 за 1-3 квартали 2016 р., в яких оприбутковано сироватку 4902415,2кг на суму 1418312,80грн за 2015 рік та 3 497 192,30 кг на суму 757823,18 грн. за 2016 р. відповідно.

Однак, незважаючи на вказане оприбуткування всіх відходів в сукупності, відповідач всупереч приписам податкового законодавства повторно оприбутковує за тією ж самою ціною, що і позивач об'єм сироватки, який на його думку є - «сироваткою невідомого походження», що суперечить принципам податкового обліку стосовно недопустимості подвійного оподаткування.

За наведеного, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток та штрафної санкції за названим порушенням.

Окрім того, судом встановлено, що податковим повідомлення-рішення № форми "Р", яким позивачем збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість": за основним платежем 138336,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 69168,00 грн. Підставою для винесення даного рішення слугували висновки ревізорів щодо: заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ в результаті реалізації у 2015 році готової продукції нижче собівартості на загальну суму 115440,0 грн.; завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2015р. на суму 22632, 00 грн., та за вересень 2016 року в суму 264,00 грн. внаслідок не відкорегування податкового кредиту по кредиторській заборгованості по якій минув строк позовної давності.

Суд з такими висновками акту перевірки не погоджується з наступних підстав.

Так, із акту перевірки слідує, що заниження податкових зобов'язань з ПДВ трапилося в результатів реалізації позивачем у 2015 році готової продукції нижче собівартості.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Отже база оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості. При цьому, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10.статті 86 Податкового кодексу України).

Підпунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015р. встановлено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи.

Відповідно до п.п.2 п.4 розділу ІІІ названого Порядку №727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Однак, як вбачається із відповідного розділу акту перевірки, а також додатків до нього, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення вказаним критеріям не відповідає, оскільки не містить жодних відомостей щодо господарської операції, при здійсненні якої могло мати місце це порушення та на підставі яких первинних документів, по яким операціям та з якими контрагентами були встановлені обставини щодо реалізації позивачем готової продукції нижче собівартості виробництва. Не містить акт і відомостей щодо відсутності первинних документів або ненадання тих чи інших документів, що підтверджують факт порушення. При цьому, ревізорами не зазначено також жодного доказу з приводу того, що ця продукція була саме продукцією власного виробництва позивача, а не іншої особи. Ревізорами не було досліджено обставин і з приводу того, чи відповідала вартість продажу продукції ринковим цінам. При цьому, ревізорами в акті перевірки не відображений обрахунок жодних калькуляцій собівартості виробництва реалізованої позивачем продукції.

Разом із тим, позивачем до суду були надані розрахунки собівартості виготовлення молочної продукції, реалізацію якої, на думку працівників відповідача, проводилося нижче собівартості. А саме: згідно калькуляції собівартості виготовлення "Сиру Рівненського Агропереобка" вбачається, що вартість його виготовлення складає 58,44 грн. 1 кг. При цьому, згідно наданої довідки ГУ Статистики у Рівненській області від 08.06.2015р., названим органом зафіксовано середньо ринкову ціну на сир твердий жирний, до яких і відноситься спірна продукція позивача (див Технічні умови), в розмірі 60-62 грн. за 1 кг. Крім того, згідно наданого звіту позивача про ринок молочної продукції, останнім повідомлено, що названий сир ним реалізовано у 2015 році за ціною 60 грн. за 1 кг.

За таких умов, суд приходить до висновку, що вартість реалізації продукції позивачем перевищує собівартість її виготовлення, та відповідає ринковій вартості. В той же час, представниками відповідача не було спростовано наведених доводів та не наведено конкретних документів, які б підтверджували б зворотне.

Що ж до доводів податкового органу з приводу завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2015р. на суму 22632, 00 грн., та за вересень 2016 року в суму 264,00грн внаслідок не від корегування податкового кредиту по кредиторській заборгованості по якій минув строк позовної давності, то як вбачається із акту перевірки підставою для таких висновків ревізора слугувало посилання останніх на положення п. 198.3 ст. 198 ПК України, відповідно до яких відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на податковий кредит, якщо товари або послуги, які отримані позивачем, не оплачені протягом терміну позовної давності, оскільки вважаються безоплатно отриманими, тобто безнадійною заборгованістю.

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки відповідно до п. п. 14.1.11. п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - це зокрема заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ст.256, 257, 261 ЦК України).

Як слідує із змісту акту перевірки, обставини з приводу початку перебігу строків позовної давності та їх спливу за переліком контрагентів наведених в акті в ході перевірки не досліджувались. У акті перевірки відсутні відомості, на підставі яких первинних документів контролюючих орган дійшов висновку про сплив строку позовної давності. Отож, вказаний розділ акту перевірки, також складений з порушенням п.п.2 п.4 розділу ІІІ названого Порядку №727.

Водночас, як вбачається із наданих позивачем зведених відомостей (а. с.150-151) по кожному контрагенту переліченому у таблиці на ст.19 акту (щодо дати поставки, початку перебігу строку позовної давності, зупинення, переривання та наявності обставин щодо закінчення строків позовної давності у періоди зазначені в акті ( 2015-2016 роки), а також первинних документів, строки позовної давності по операціям з названими контрагентами перевірки не сплинули, оскільки мало місце їх багаторазове перериванні, шляхом пролонгації зобов'язань, часткового виконання, або новації.

Крім того, судом також встановлено, що всупереч висновкам акту перевірки позивачем було проведено самостійне коригування податкового кредиту по деяких контрагентах в лютому та березні 2016 р. в підтвердження чого до суду було надано відповідні розрахунки кількісних та вартісних показників податкового кредиту із відповідними доказами щодо їх електронного надіслання.

За таких обставин, суд рахує, що правових підстав для необхідності проведення коригування податкового кредиту по перелічених в акті перевірки контрагентах на момент проведення перевірки не було.

Таким чином, оцінюючи в цілому прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість, суд приходить до висновку, що наявними доказами не підтверджуються відомості акту перевірки щодо заниженої суму податкового зобов'язання та завищеної суми податкового кредиту, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для визначення позивачу грошових зобов'язань з ПДВ, як основного платежу так і штрафної санкції.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем також було прийнято по відношенню до позивача податкове повідомлення-рішення № форми "С", яким до Товариства застосовано "штрафну санкцію за порушення законодавства норм регулювання обігу готівки та застосування РРО" на суму 3611020,54 грн.

Підставою для застосування штрафної санкції стали висновки акту перевірки про порушення не оприбуткування готівки в касі підприємства на загальну суму 719 330,26 грн. не подання до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв'язку електронних копій розрахункових документів які містяться на контрольній стрічці в пам'яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам'яті модемів, які до них приєднані за період з 01.01.2016р. по 05.01.2016р. проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 35022,46 грн.

Оцінюючі надані сторонами пояснення та наявні докази, суд частково погоджується з висновками акту перевірки щодо описаних порушень, з наступних підстав.

Так, з матеріалів перевірки вбачається, що на підставі висновків відображених в акті з приводу наявності в документах бухгалтерського обліку видаткових касових ордерів та видаткових відомостей на отримання третіми особами коштів на суму 719330,26 грн., відповідач дійшов висновку про порушення позивачем положень п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320 (далі по тексту іменовано - Положення №637).

Відповідно до п.2.6 названого Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачена відповідальність за не оприбуткування (неповне та /або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.

Отож, для застосування названих санкцій необхідно встановити обставини щодо фактичного надходження готівкових коштів до каси підприємства та не відображення зазначених обставин у касовій книзі.

Однак, як слідує з матеріалів перевірки, ревізори дійшли висновку що протягом 2014 року Товариство здійснило видачу готівкових коштів з каси підприємства в загальному розмірі 719330,26 грн. без їх оприбуткування. На підтвердження даного висновку в акті перевірки зазначено відомості стосовно переліку видаткових касових ордерів та видаткових відомостей на видачу коштів.

Проте, позивач у своїх поясненнях заперечує обставини щодо надходження готівкових коштів до каси підприємства та видачу їх за наведеними в акті видатковими ордерами та відомостями. Вважає, що наведені відповідачем відомості не є доказом фактичного надходження до каси підприємства готівкових коштів у зазначеній сумі.

Відповідно до п. 3.4., 3.5 названого Положення № 637 видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником.

У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору.

З наведеного слідує, що особою уповноваженою на вчинення правочинів від імені підприємства в тому числі і видачі готівкових коштів є керівник або інша уповноважена ним особа, яка створює для підприємства відповідні права та обов'язки. Реалізація волевиявлення особи, уповноваженої на представництво інтересів підприємства в тому числі рахунку щодо видачі готівкових коштів здійснюється шляхом особистого підписання відповідного видаткового документа.

Обставини щодо отримання готівкових коштів повинні бути підтверджені власноручним підписом особи про їх отримання із зазначенням суми та паспортних реквізитів.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, а саме видаткових ордерів від 30.05.2014р. на суму 75000 грн., від 29.04.2014 р. №169 на суму 113007,69 грн., від 30.05.2014 р. на суму 138500 грн., від 27.06.2014 р. №284 на суму 118333,04грн, відомостей на виплату грошей №ВЗП-000089 від 24.07.2014 р. на суму 58393,89 грн., №ВЗП-000089 від 28.08.2014 р. на суму 91034,21 грн., №ВЗП-000089 від 27.07.2014 р. на суму 45061,43 грн., №ВЗП-000089 від 30.07.2014 р. на суму 80000 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (а. с.30-37), а оригінали досліджено судом під час судового засідання, викладені ревізорами відомості щодо видачі коштів за вказаними видатковими ордерами та грошовими відомостями не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, як вбачається із таких документів, їх реалізація підприємством не відбулася, про що свідчать відповідні відмітки в тому числі і на їх звороті про їх погашення у зв'язку з відсутністю коштів у касі. Крім того, на вказаних документах не міститься й підпису директора, наявне лише кліше із зразком його підпису, відсутній також підпис осіб про отримання коштів.

Крім того, обставини щодо не отримання готівкових коштів у розмірах, зазначених у видаткових ордерах та видаткових відомостях, перелік яких відображений у акті перевірки на суму 719330,26 грн. підтверджуються також нотаріально засвідченими заявами осіб - заготівельників, які вказані у таких документах як отримувачі (а. с.244-245 т.1, 29 т.2).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 4 та 5 ст. 203 ЦК України вказує, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається із ч. 1 ст. 208 ЦК України У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що надані видаткові ордери та грошові відомості, які б мали посвідчувати правочин юридичної особи із фізичною особою не відповідають вимогам закону (відсутні підписи директора та фізичних осіб отримувачів), а відтак і не можуть створювати, засвідчувати факт існування жодних правових наслідків для сторін такого правочину.

За таких умов, суд рахує, що мало місце помилкове оцінення працівниками відповідача виявлені проекти (чернетки) видаткових касових ордерів та відомостей на виплату грошей, як закінчених документів, що свідчать про реальне здійснення певного правочину позивачем.

Поряд із зазначеним, суд рахує за необхідне звернути увагу, що відповідно до п. 85.4 ст.85 Податкового Кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту, в ньому учиняється відповідний запис (п. 85.6. ст.85 ПК України).

Отож, обставини на які покликається відповідач з приводу надходження до каси підприємства готівкових коштів на обумовлену суму та її не оприбуткування повинні бути підтверджені відповідними доказами зібраними в ході перевірки.

За таких обставин, у разі наявності на підприємстві первинних документів, що підтверджували такі порушення законодавства, відповідач в ході перевірки мав право отримати копії таких документів на підтвердження викладених ревізорами обставин. Натомість відповідач, наводячи обставини стосовно значного обсягу порушень, в супереч ст. 71 КАС України, своїм обов'язком щодо належного оформлення результатів перевірки та зібрання доказів з приводу виявлених порушень не скористався та не довів обставин, щодо наявності такого факту, як отримання позивачем готівкових коштів на обумовлену суму, що в свою чергу не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення яке він не вчиняв.

За наведеного вище, суд вважає, що висновки відповідача про порушення п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637, є такими що не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам.

Крім того, суд звертає увагу, що у податкового органу не було підстав для притягнення позивача до відповідальності передбаченої Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». Зокрема, позивач, звертає увагу, що з 1 січня 2011 р. набрав чинності Податковий кодекс України, у п. 113.3 ст. 113 якого чітко було визначено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Так, аналізуючи зміст п. 3 ст. 113 ПК України підкреслює, що притягнення до відповідальності здійснюється не на підставі "законодавства", яке, справді, включає укази президента, а на підставі законів України. Більш того, застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

В той же час, Указ Президента України жодним чином не можна віднести до законів України. При цьому, суд наголошує, що а ні Конституційний Договір про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні №1к/95-ВР від 8 червня 1995 р. (який діяв в період прийняття названого указу Президента), ані Конституція України (п. 1 Перехідних положень, зміст якого регламентує строків дії чинних на той час актів) не надають таким указам сили законів або будь-якого іншого особливого статусу, а проводять лише визначення строку дії ("до прийняття відповідних законів"), що в жодному разі не впливає на юридичну силу цих нормативно-правових актів.

Водночас, суд звертає увагу, що ст. 113 ПК України не єдина, яка чітко визначає межі застосування штрафних санкцій податковим органом. Це положення дублюється і у інших статтях ПК України.

Так, п. 111.2. ст.. 111 Податкового кодексу також передбачено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється і застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами.

Також згідно з п. 109.2. ст. 109 ПК України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Більш того, згідно з підпунктом 20.1.19. п. 20.1 ст. 20 ПК, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. А так як, відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то здійснення контролю за дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), що належить до повноважень контролюючих органів, та застосування ними до платників податків штрафних санкцій, встановлених підзаконним нормативно-правовим актом, яким є указ, суперечить згаданій нормі п. 113.3. ПК України, та автоматично є неправомірним.

Крім того, згідно до положень п. 116.1 ст.116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення. За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України(п.116.2).

При цьому, слід зауважити, що дійсно, на контролюючі органи покладено завдання щодо здійснення контролю з питань оподаткування та іншого законодавства. Термін "законодавство", як вказувалось вище, охоплює не лише Закони України, але й Укази Президента України в тому числі. Однак, варто розрізняти термін "контроль" і термін "застосування штрафних санкцій". Так, норми, які регулюють правила обігу готівки, можуть міститися у найрізноманітніших нормативно-правових актах (зокрема основним нормативно-правовим актом, що регулює порядок готівкового грошового обігу, є "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затверджене постановою Нацбанку від 15.12.2004 р. №637), однак питання щодо відповідальності у кожнім разі мають бути врегульовані на законодавчому рівні.

Згідно п. 22 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються: засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.05.2001 р. № 7-рп/2001, (абз. 6, 7 п. 2), надаючи правову оцінку вищевказаній статті Конституції вказав, що «Наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Системний аналіз викладених конституційних положень дає підстави дійти висновку, що за своїм змістом пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього».

А відтак, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що тільки Законом мають встановлюватися санкції за порушення норм у сфері обігу готівки ще й тому, що, одна із санкцій, передбачених указом, - за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки - встановлена у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми, що є досить жорсткою мірою відповідальності і використання її на підставі підзаконного акта є неприпустимим та таким що суперечить ст. 92 Конституції України.

Окрім того, як вбачається із акту перевірки мали місце інші порушення за які застосовано штрафні санкції, а зокрема у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій. А саме, підставою для застосування штрафної санкції стали висновки перевіряючих про те, що Товариством в порушення п. 7 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " (із змінами та доповненнями), в період з 01 по 05 січня 2016 року не подавалися по дротових або бездротових каналах зв'язку електронних копій розрахункових документів.

В ході судового розгляду даної справи позивачем не було спростовано твердження акту перевірки з приводу того, що в період з 01 по 05 січня 2016 року не подавалися по дротових або бездротових каналах зв'язку електронних копій розрахункових документів.

Пояснення позивача з приводу того, що мав місце технічний збій в роботі серверів ДФС України на який надсилаються електронні копії розрахункових документів, не заслуговують на увагу, оскільки жодними доказами у справі не підтвердженні. В той же час відповідач заперечив факт існування недоліків у роботі його серверів.

Крім того, судом враховано, що приводами для застосування штрафної санкції також стали висновки перевіряючих щодо порушення Товариством п 2.11, п. 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320 а саме за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера).

А зокрема, додатком 11 до Акту перевірки визначено зведену інформацію, щодо поіменного переліку таких готівкових операцій. З огляду на описане в таблиці, останні можна розподілити на три основні підгрупи:

- до авансових звітів працівників долучено оригінали фіскальних чеків на повну суму готівкового розрахунку, однак останні до уваги не бралися позаяк перевіряючими ідентифіковано чеки, як такі, що належить не підзвітним особам, а іншим платникам. Загальна сума таких розрахунків згідно з Актом (Таблиця 11) склала 29257,53 грн. Так, зокрема підзвітною особою ОСОБА_6 до свого Звіту від 14.01.2015 року долучено оригінал фіскального чеку №324848 на суму 50,08 грн., який окрім іншого містить напис ОСОБА_5. та відмітку про сплату карткою;

- до авансових звітів працівників долучено рахунок та квитанцію з готелю за проживання та автостоянку, а також розрахункові квитанції відправлення та експрес - накладні. Загальна сума витрат згідно Таблиці 11 склала 2188,82 грн. Які у відповідності до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, не зареєстровані у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

- до авансових звітів працівників долучено копії фіскальних чеків. Загальна сума витрат згідно Таблиці 11 склала 3 546,38 грн. (Підзвітна особа ОСОБА_7.).

Разом із тим, в ході судового розгляду даної справи, позивач жодних документів які підтверджували б правомірність проведення готівкових розрахунків за авансовими звітами не надав.

Крім того, відповідачем під час судового розгляду справи було подано для суду акт складений за участі працівників відповідача про відмову у наданні документів, а також запит від 03.03.2017р . №835/10/17-00-14-04-15, з яких вбачається що позивачем не було надано документів, які підтверджували б правомірність виплати грошових коштів за вищеописаними авансовими звітами, в тому числі розрахункові чеки, квитанції, касовий чеки, тощо.

Згідно п.44.6. ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відтак, у зв'язку із відсутністю доказів у матеріалах справи, які спростовують доводи відповідача, що містяться в акті перевірки щодо описаних порушень пов'язаних із проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, а також неможливістю їх прийняття від позивача в силу обмежень встановлених ст. 44 ПК України, суд приходить до висновку, що доводи позивача в цій частині оспорюваних штрафних санкцій є безпідставними.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних рішень, суб'єкт владних повноважень частково діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом часткового визнання протиправними та скасування рішень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Судові витрати відповідно до ч.3 ст.94 КАС України присуджуються на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 07.06.2017 №, від 27.03.2017 № в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.03.2017 № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій в частині суми 3596651,30 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.03.2017 № щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій в частині суми 14369,24 грн. відмовити.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - торгівельного підприємства "Агропереробка" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 61117,77 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.