Справа № 806/2450/16
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" вересня 2017 р. Справа № 806/2450/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача Наумчук Д.В.; від позивача - Чепура М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоград-Волинський каменедробильний завод" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 року скасовано податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Житомирській області від 01 березня 2016 року №.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема вказує, що Законом України від 02.12.2010 N 2756-VI статтю 250 ГК України доповнено частиною 2, відповідно до якої зі сфери дії вказаної статті виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що актом виїзної позапланової перевірки ТОВ «Новоград-Волинський каменедробильний завод» №90/06-15-22-018/37808240 від 12.02.2016 року встановлено обставини щодо порушення позивачем ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» при виконанні контрактів:

-№ 7-М-4 від 19.03.2014 перевищено 90-денний строк зарахування валютної виручки на 48 днів в сумі 532354 рос.рублів, на 46 днів в сумі 665910 рос.рублів, на 41 день в сумі 550830 рос.рублів;

-№ 4-М-4 від 18.03.2014 перевищено 90-денний строк зарахування валютної виручки на 70 днів в сумі 273846 рос.рублів, на 45 днів в сумі 171864 рос.рублів.

Також в ході перевірки було встановлено порушення позивачем статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 року №"319/94-ВР "Про невідкладні заходи по поверненню в Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами", а саме при наявності простроченої дебіторської заборгованості в сумі 273846 рос. руб. при виконанні контракту № 4-М-4 від 18.03.2014 з фірмою ТОВ "Перша Гранітна Компанія" (Російська Федерація) - не було подано до податкового органу декларацію про валютні цінності та майно за 1 квартал 2015 року станом на 01.04.2015.

На підставі обумовлених висновків акту перевірки, Новоград-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким нараховано пеню та штрафні санкції за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 101586,79 грн. (а.с.15)

При цьому, факт допущених порушень позивачем не заперечувався, а оскаржуючи податкове повідомлення-рішення посилався на порушення податковим органом строків застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених статтею 250 Господарського кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що уповноважений орган державної влади при виявленні факту порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, має дотримуватися приписів статті 250 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим може прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як пені, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності незалежно від дня виявлення. Оскільки про порушення термінів розрахунків в іноземній валюті за період лютий - березень 2015 року податковий орган дізнався 22 червня 2015 року про, що зазначено в акті перевірки № 673/22-00/378082240 від 22.06.2015 року, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано пеню контролюючим органом винесено 01 березня 2016 року, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено з перевищенням порушенням як шестимісячного, так і річного строку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом абзацу 14 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та абзацу 2 підпункту 1.1 «Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями», затвердженої 24 березня 1999 року постановою Національного банку України №136, імпорт - це купівля українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Пунктом 1 постанови Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» від 14 листопада 2013 року №453 (чинна з 04 березня 2015 року і діє до 03 червня 2015 року) установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", який набув чинності з 01.01.2011, статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною другою, якою передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Це зумовлено тим, що Податковий кодекс України містить спеціальні норми, які встановлюють строки для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Аналізуючи наведені норми Господарського кодексу України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вживаний у частині 2 статті 250 цього Кодексу термін «штрафні санкції» є узагальнюючим, та охоплює санкції у вигляді як штрафу, так і пені.

Враховуючи, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган (органи доходів і зборів - державної фіскальної служби) є відповідальною особою за нарахування пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності; частиною 1 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлений розмір пені, як штрафної санкції та частиною 5 статті 4 цього Закону контролюючий орган наділяється правом стягнення пені, до спірних правовідносини сторін має застосуватися положення частини 2 статті 250 Господарського кодексу України.

Отож, до спірних правовідносин положення ч.1 статті 250 Господарського кодексу України застосуванню не підлягають в силу обмеження, що містить частина друга цієї статті, тому посилання позивача на вказану норму є безпідставним.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що позивач порушив вимоги статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»; даний факт встановлений відповідачем і не заперечувався позивачем; розмір пені, що застосовуються до суб'єктів господарювання за таке порушення визначено відповідачем у встановленому розмірі, фінансові санкції накладено в межах строку, передбаченого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01 березня 2016 року № прийнято відповідачем у межах строків, визначених у п.102.1 ст.102 ПК України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що при застосуванні штрафних санкцій за порушення валютного законодавства слід керуватися статтею 250 ГК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки правопорушення, за яке до позивача застосовано спірні штрафні санкції, мало місце у 2015 році, а 01.01.2011 ст.250 ГК України доповнено частиною другою, в якій прямо передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів, тобто строки притягнення до відповідальності, закріплені у ч.1 ст.250 ГК України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.

Стосовно посилання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду України щодо застосування ст. 250 Господарського кодексу України, викладений у постанові від 25.03.2008 у справі № 21-2343во07, колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними, оскільки такий висновок Верховний Суд України висловив щодо факту вчинення суб'єктом господарювання порушення вимог законодавства не з питань оподаткування, яке вчинено до набрання чинності Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція також міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.10.2016 по справі №К/800/15727/15.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою Товариству з обмеженою відповідальністю "Новоград-Волинський каменедробильний завод" у задоволенні позову до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення -рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: А.Ю.Бучик

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новоград-Волинський каменедробильний завод" вул.Суслівська,50,с.Сусли,Новоград-Волинський район, Житомирська область,11775

3- відповідачу/відповідачам: Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області вул.Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11701

ОСОБА_4 АДРЕСА_1 - ,