Справа № 815/7275/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7275/16
УХВАЛА

30 серпня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 22 листопада 2016 року №315-к про звільнення ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 листопада 2016 року. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2016 року по 14.02.2017 року в сумі 19 345,32 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 32 коп.).

07 серпня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення в адміністративній справі №815/7275/16 додаткової постанови щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 лютого 2017 року по 24 липня 2017 року у сумі 36 355, 86 грн.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового судового рішення зазначено, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді 24 липня 2017 року. Після виходу на роботу позивач звернувся до відповідача з питанням щодо виплати іншої частини суми за вимушений прогул, а саме за період з 14 лютого 2017 року по момент фактичного поновлення на роботі, тобто 24 липня 2017 року, проте отримав відмову з розясненням того, що остаточний розрахунок може бути проведений в разі отримання додаткового рішення суду. Заявник вказує, що у своїй позовній заяві він просив суд стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 листопада 2016 року до моменту фактичного поновлення на роботі. Отже, на переконання заявника, в постанові суду від 14 лютого 2017 року не вирішено питання щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить суд прийняти по справі додаткову постанову щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 лютого 2017 року по 24 липня 2017 року у сумі 36 355, 86 грн.

У судове засідання, призначене на 30 серпня 2017 року з'явився представник позивача, який заяву про прийняття додаткової постанови підтримав та просив задовольнити.

Відповідач - в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, судом повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду заяви позивача про ухвалення додаткової постанови.

Представник другого відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до суду також не зявився, про дату, час і місце судового розгляду заяви про ухвалення додаткової постанови повідомлений.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення.

За правилами статті 168 КАС України, суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, передбачених частиною першою статті 168 КАС України.

Таке судове рішення суд ухвалює в тому провадженні (письмовому, скороченому, розгляді справи в судовому засіданні тощо), в якому ухвалювалось основне судове рішення (абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного України Про судове рішення в адміністративній справі від 20 травня 2013 року № 7).

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив рішення розглянути заяву про прийняття додаткової постанови в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Розглянувши заяву про прийняття додаткової постанови, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, додатковим судовим рішенням є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Заяву про прийняття додаткової постанови заявник мотивував тим, що у постанові від 14 лютого 2017 року судом не вирішено питання щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення позивача на роботі.

Як було встановлено судом, наказом в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 22 листопада 2016 року №315-к ОСОБА_1 звільнено з посади за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 листопада 2016 року.

На виконання вказаного судового рішення, наказом в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 24 липня 2017 року №160-к ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Звернувшись до суду з даною заявою позивач вважає, що період з 14 лютого 2017 року (дата рішення суду про поновлення на посаді) по 24 липня 2017 року також є вимушеним прогулом, за який він має право на отримання середнього заробітку.

Відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року та з урахуванням ухвали суду про роз'яснення судового рішення від 26 липня 2017 року стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2016 року по 14.02.2017 року в сумі 19 345,32 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 32 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

При цьому, в мотивувальній частині постанови від 14 лютого 2017 року визначено, що стягненню на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислена за період з дня звільнення до моменту винесення рішення по справі, а не фактичного поновлення на роботі, у зв'язку із чим відповідна позовна вимога (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та до моменту фактичного поновлення на роботі) підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до зазначеного в резолютивній частині постанови зроблено висновок про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Правовідносини щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу регулюються Кодексом законів про працю України.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, Кодексом законів про працю України передбачено оплату вимушеного прогулу, який мав місце у зв'язку з незаконним звільненням та у зв'язку з затримкою виконання рішення про поновлення на роботі.

Зміст наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд має визначити період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

В рішенні суду від 14 лютого 2017 року, судом було вирішено спір про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника. Відповідно, у суду виник обов'язок стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

З огляду на зазначене, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2016 року по 14.02.2017 року в сумі 19 345,32 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 32 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що у межах даної справи постановою від 14 лютого 2017 року вирішені всі позовні вимоги, відтак підстави для ухвалення додаткової постанови відсутні.

Крім того, суд зазначає, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення, натомість правовідносини щодо затримки виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення за цей час середнього заробітку виникли після ухвалення рішення у даній справі.

Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України.

Згідно з ч. 4 ст. 168 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 168 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом пяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Глуханчук