Справа № 804/5579/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/5579/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2017 року

справа № 804/5579/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 р. у справі №804/5579/16

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем недотримані нормативи створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 р. позовні вимоги задоволено повністю (а.с. 25-26).

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зазначені вимоги законодавства щодо працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 р., як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 31-34).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ними були вжиті всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування інвалідів (а.с. 33).

Винісши на розгляд зазначене клопотання, колегія суддів, з урахуванням належного повідомлення відповідача про апеляційний розгляд справи та не наданням жодного доказу в підтвердження заявленого клопотання, прийшла до висновку про його необґрунтованість та відсутність законних підстав для його задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 65-66), а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.

Судом встановлено, що 29 лютого 2016 року Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №35» подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми № 10-ПІ, з якого вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2015 році становила 8 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства України встановлена інвалідність – 0 особа, кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII – 1 особа (а.с.5).

На підставі поданого відповідачем звіту форми № 10-ПІ Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів зроблено висновок про незабезпечення відповідачем працевлаштування 1 інваліда у 2015 році.

Суму адміністративно-господарських санкцій відповідачем добровільно не сплачено, у зв'язку з чим Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (далі Закон № 875) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ст. 7 Закону № 875 законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Статтею 17 Закону № 875 визначено, що метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою ті іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 18 Закону № 875 встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 875; підприємства, установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менше, ніж установлено нормативом, передбаченим ч. 1 статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на повідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, зайняте інвалідом.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено для підприємств, установ і організацій нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Частиною першою статті 18 названого Закону передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону праці» підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з приписами пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Цим же Порядком визначено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" від 31.05.2013 № 316 затверджено певний перелік форм звітності, зокрема, форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

За своїм змістом вказана звітність є актом інформування органів працевлаштування про створені роботодавцем робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення до роботодавця інвалідів для їх працевлаштування.

Відповідач є працедавцем, який відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII зобов'язаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Як вбачачаеться з матеріалів справи, КП «Житлово-експлуатаційна організація №35» протягом 2015 року звітність форми 3-ПН до районного центру зайнятості не подавалась.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не виконано вимоги статті 18 Закону України № 875-XII щодо обов'язку надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів та звітності про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доводи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі стосовно того, що з 01.12.2014 року КП «ЖЕО №35» припинило здійснення господарської діяльності з надання житлово-комунальних послуг на території Саксаганського району м.Кривого Рогу, що стало підставою для вимушеного масового скорочення штатної чисельності працівників підприємства (а.с. 38-51) не приймаються колегією суддів, з огляду на те, що дане твердження не відповідає нормам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст. 19 якого передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем надано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2015р. складає 8 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає – «-», середньооблікова чисельність інвалідів, що повинні працювати на робочих місцях у відповідача, створених відповідно до нормативу у 2015р. – 1.

Крім того, скорочення штатної чисельності не є поважною підставою для невиконання покладеного на підприємство обов’язку щодо інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів, тим паче, що штатна чисельність працівників відповідача у 2015 році складала 8 осіб, а отже передбачала, установлений нормативом робочих місць для працевлаштування інвалідів, створення 1 робочого місця для працевлаштування інваліда, однак відповідачем не було виконано жодного заходу, направленого на забезпечення права інвалідів для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів виходить з того, що грошове зобов’язання відповідачем не сплачено, що дає підстави погодитися із висновками суду першої інстанцій про задоволення позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Керуючись ст. 160, ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в ал и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 р. у справі №804/5579/16– залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу — з дня складання рішення в повному обсязі.

Повней текст рішення виготовлено- 28 серпня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов