Справа № 804/7324/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 р. Справа № 804/7324/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Агробазторг» про скасування податкового повідомлення рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, оскільки операції з придбання товарів (послуг) позивачем є реальними, що підтверджується первинними документами, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа надала письмові пояснення, в яких уточнила, що спірна поставка товарів була здійснена фактично та з метою ведення господарської діяльності ТОВ «АГРОБАЗТОРГ».
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Проведеною перевіркою досліджено взаємовідносини з 48 контрагентами позивача: щодо 11 контрагентів претензії у податкового органу були відсутні, щодо 37 контрагентів донараховано податку на додану вартість у звязку з неправомірним формуванням податкового кредиту.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
В силу пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
На виконання умов даного договору постачальником було поставлено товар та виписано на адресу покупця видаткові накладні №1 від 01.07.2015 року, №2 від 02.07.2015 року, №3 від 02.07.2015 року, №7 від 08.07.2015 року та податкові накладні, які було зареєстровано у реєстрі податкових накладних. Розрахунки між підприємствами здійснено у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.
Висновок відповідача про відсутність права на формування товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «АГРОБАЗТОРГ» зроблено на підставі встановлення під час проведення перевірок фактів, що свідчать про невідповідність задекларованим вказаним контрагентом господарських операцій, тобто визначено ряд обставин, які у сукупності дозволяють зробити висновок про недостовірність відомостей у первинних документах, на підставі яких платником сформовано дані бухгалтерського та податкового обліку. Зокрема, встановлена в акті перевірки недостовірність відомостей у первинних документах обґрунтовується контролюючим аналізом інформації з податкових баз; аналізом ланцюгів, неможливістю встановлення первинного походження товарів/послуг, що були отримані позивачем.
Проте суд зазначає, що з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.
Суд також відхиляє посилання відповідача на те, що в ході написання акту перевірки, яка проводилась згідно наказу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС від 06.07.2016 року №289, використана інформація, яка отримана від Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області за липень 2015 року, в якій не розкрито питання походження товару.
Проте нерозкритість питання походження товару в інформації, отриманій від іншого контролюючого органу, не свідчить про беззаперечну доведеність факту неотримання товару ТОВ «АГРОБАЗТОРГ» і неможливості його подальшого постачання товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет».
Щодо зазначення відповідачем про встановлення факту підміни номенклатури товарів на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних суд вважає за необхідне відмітити, що відсутність в Єдиному реєстрі податкових накладних певної інформації не свідчить про те, що поставок товару насправді не відбувалось і не могло відбуватися, оскільки з Єдиного реєстру податкових накладних випливає лише інформація, чи було зареєстровано податкову накладну. Крім того, в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначається інформація лише стосовно реєстрації податкових накладних, складених платниками податку на додану вартість.
Як пояснив представник третьої особи, ТОВ «ТПК «ГРАТІС» не є платником податку на додану вартість, а тому при здійсненні даної господарської операції податкова накладна не виписувалась, а отже не реєструвалась у реєстрі податкових накладних, тобто у єдиному реєстрі податкових накладних дана операція не була відображена.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що господарські операції позивача були проведені в межах цивільного, господарського та податкового законодавства. При укладанні договорів сторонами були виконані всі умови, перераховані кошти, оформлені всі первинні документи, претензії від сторін не надходили.
Враховуючи викладене, висновки відповідача про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставними і необґрунтованими, оскільки реальність господарських операцій по укладених правочинах підтверджена відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, про що безпосередньо зазначено в акті перевірки. Всі первинні документи відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС, третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Агробазторг» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» судові витрати у розмірі 2 130,05 грн. (дві тисячі сто тридцять гривень пять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2017 року.

Суддя ОСОБА_1