Справа № П/811/722/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/722/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" серпня 2017 р.

справа № П/811/722/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі №П/811/722/17

за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Комунального підприємства "Координаційний центр по обслуговуванню населення" при Долинській міській раді

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 52,88 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робоче місце протягом 2016 року залишилось вакантним з незалежних від відповідача причин. Тому позивач не має правових підстав вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що відповідач надав відділенню звіт за формою 10-ПІ, відповідно до якого норматив по працевлаштуванню інвалідів не виконується. Підприємство

В тексті постанови міститься інформація про те, що відповідачем до Долинського районного центру зайнятості надавалися звіти про попит на робочу силу, але те, що ці звіти подавалися протягом всього 2016 року судом не було досліджено.

Так, вбачається, що відповідач не вжив необхідних заходів, направлених на працевлаштування інвалідів, оскільки звіти форми 3-ПН до Долинського районного центру зайнятості подавав лише з жовтня 2016 року.

На думку позивача, відповідач не виконав у повному обсязі обов’язок з інформування щодо створення робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів. Тобто відповідач не вжив всіх необхідних заходів, передбачених законодавством на момент виникнення спірних відносин, щодо недопущення правопорушення у сфері господарювання, оскільки звіти за формою 3-ПН до Долинського районного центру зайнятості відповідач почав подавати лише з жовтня 2016 р.

Для виконання обов’язку інформування щодо наявності вакансій в повному обсязі, відповідач повинен подавати звіти до органів працевлаштування протягом всього звітного року. Таку позицію висловила судова палата по адміністративних справах Верховного суду України у постанові від 08.04.2014 р.

Відділення вважає, що у відповідача відсутні докази, які б підтверджували виконання ним вимог ст.19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки норматив щодо працевлаштування інвалідів відповідачем не був виконаний. Отже, для відмови в задоволені позовної заяви не має правових підстав.

У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності Інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Відповідач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- відповідачем було вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робочі місця протягом 2016 року залишились вакантним з незалежних від відповідача причин;

- на підприємства покладено обов’язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок їх безпосереднього працевлаштування;

- відповідно до чинного законодавства підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів, зокрема, створило робочі місця для інвалідів та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з незалежних від нього причин: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.18-1 цього Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З наведеного вбачається, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007p., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. роботодавець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання даної норми Закону Міністерством соціальної політики України видано наказ від 31.05.2013р. № 316 "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" (далі - Порядок № 316).

Відповідно до п.1.3 Порядку № 316 роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п.2.1 Порядку № 316).

Порядком № 316 не передбачено обов’язку повторного щомісячного подання звітів за формою №3-ПН до заповнення вакансії після направлення таких звітів у десятиденний після відкриття вакансії.

Судом встановлено, що відповідач у 2016 році подавав до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості звіти за формою 3-ПН - інформація про попит на робочу силу (вакансії), у яких відображено наявність вакансій для осіб з інвалідністю, а саме:

- на посаду слюсар-сантехнік – звіт за формою 3-ПН від 01.04.2016 року;

- на посаду комірника, слюсарів аварійно-відбудовних робіт (2 вакансії) – звіт за формою 3-ПН від 17.10.2016 року;

- на посаду головного бухгалтера – звіт за формою 3-ПН від 20.10.2016 року.

Також відповідач інформував позивача про свої дії та надав копії звітів про попит на робочу силу (вакансії) від 20.10.2016 року, 17.10.2016 року та 01.10.2016 року (а.с.35).

Доказів необґрунтованої відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів або порушення відповідачем вимог Порядку № 316 позивач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки відповідачем було вжито передбачені чинним законодавством заходи, необхідні для працевлаштування інвалідів у передбаченій ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" кількості, тому адміністративного-господарські санкції та пеня застосуванню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі №П/811/722/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко