Справа № 804/2800/17
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2017 рокусправа № 804/2800/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мельника В.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» про визнання протиправними рішень, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив - визнати недійсними, протиправними рішення/відмови Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, які містяться у його листах від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р., 29.03.2017 р.;

- зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вчинити певні дії, а саме: належним чином, тобто, об'єктивно та всебічно розглянути згадані заяви від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р., прийняти по ним посадові заходи до винних осіб та поновити порушені права, надати на них обґрунтовані відповіді згідно всіх вимог чинного законодавства;

- завести нову справу проти ПАТ «Дніпрогаз» у зв'язку із безпідставним, протиправним непоновленням після рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р. газопостачання квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. + по 60,00 грн. за кожен наступний день, починаючи із 03.05.2017 р., тобто, дати позову, до винесення судового рішення по справі/або усунення Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України допущених порушень законодавства відносно трьох оскаржуваних заяв, якщо це буде раніше;

- винести окрему ухвалу та направити її до Антимонопольного комітету України (03680, місто Київ, вул. Метрополита В. Липковського, буд. 45) щодо притягнення винних співробітників Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідальності за протиправні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на його письмові заяви до відповідача він не отримував належних відповідей без виконання тих вимог, які були зазначені в заявах, крім того вказаною бездіяльністю позивачу спричинена моральна шкода.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2017 року позов було задоволено частково. Визнано протиправними відповіді Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо відмови у розгляді заяв ОСОБА_1 від 21.02.2017 року, 06.03.2017 року та 22.03.2017 року, які містяться у листах від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р. та 29.03.2017 р. Зобов'язано Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вчинити певні дії, а саме, належним чином, об'єктивно та всебічно розглянути заяви ОСОБА_1 від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р., та надати на них обґрунтовані відповіді, згідно вимог чинного законодавства України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаною постановою суду в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить постанову суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що судом не взято до уваги того факту, що неможливо довести хвилювання та переживання, які відбувалися по відношенню до нього, крім того в позові йде мова про відшкодування моральної шкоди, не пов'язаної з нанесенням шкоди здоров'ю, ці моральні страждання викликані тривалою зухвалою поведінкою відповідача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції, інші сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідачем протиправно не було надано обґрунтованої відповіді на заяви позивача від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р. відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази її заподіяння.

Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов'язок відшкодувати матеріальні збитки та моральну шкоду у випадку її заподіяння внаслідок неправомірних дій або рішень адміністративного органу при розгляді звернень громадян випливає з положень статті 25 Закону України «Про звернення громадян», який є спеціальним і таким, що регулює правовідносини щодо порядку та строків розгляду звернень громадян.

В той же час відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чого в даному випадку немає.

Колегія суддів, вивчаючи матеріали справи не вбачає факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не вбачає і дій, якими могли бути спричинені моральні страждання відповідачем.

Позивачем не надано доказів заподіяння йому такої шкоди, в зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позивних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Крім того незгода позивача із змістом відповіді не може бути підставою для задоволення його вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо заведення нової справи проти ПАТ «Дніпрогаз» судом першої інстанції вірно зазначено, що це безпосередньо відноситься до повноважень відповідача і суд не має повноважень впливати на вказані дії.

Так відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, завдання, покладені на Антимонопольний комітет, в тому числі щодо заведення справи, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

За змістом статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Стосовно вимог позивача щодо постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали відносно співробітників Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановлення окремої ухвали є виключним правом суду і в даному випадку не вбачається підстав для її постановлення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 23 серпня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова