Справа № 825/1197/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року Чернігів Справа № 825/1197/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кравченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

03.08.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці ДФС, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Чернігівської митниці ДФС від 03.07.2017 № 342-о щодо звільнення позивача та наказ Чернігівської митниці ДФС від 14.07.2017 № 367-о про внесення змін до наказу від 03.07.2017 № 342-о;

- визнати протиправною бездіяльність Чернігівської митниці ДФС щодо залишення без розгляду заяви позивача про звільнення за власним бажанням від 22.06.2017 та зобов'язати відповідача видати наказ щодо звільнення за власним бажанням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 №127-о його було звільнено. Вважаючи вказаний наказ протиправним, він звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатом розгляду якого, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 оскаржуваний наказ визнано протиправним та скасовано і відповідно поновлено на попередній посаді. 22.06.2017 позивач звернувся до Чернігівської митниці ДФС із заявою про звільнення по власному бажанню та вже 22.06.2017 потрапив на лікарняний і перебував на ньому до 14.07.2017 включно, про що Чернігівська митниця ДФС повідомив відповідача.

Також позивач зазначає, що 03.07.2017 ним було отримано копію постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 за результатами розгляду апеляційної скарги Чернігівської митниці ДФС, з якої він дізнався, що постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 - скасовано, у задоволенні його адміністративного позову до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовлено. У зв'язку з зазначеним, 04.07.2017 позивачем було направлено лист відповідачу, в якому він повідомив, що вищевказану заяву про звільнення за власним бажанням зареєстровано у канцелярії відповідача 22.06.2017, і яку він підтримує в повному обсязі, що вона є чинна і ним не відкликалася і що, він бажає звільнитися за власним бажанням. Також просив розглянути її у строк і порядок передбачений чинним законодавством та повідомити про результати розгляду. На що 14.07.2017, ним було отримано лист від відповідача, яким було повідомлено, що у зв'язку з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, його заява від 22.06.2017 про звільнення за власним бажанням, не може бути розглянута позитивно, і що щодо нього видано наказ від 03.07.2017 № 342-о про звільнення з органів доходів і зборів відповідно до п.п.7 та 9 ч.2 ст.65. ч.5 ст.66 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIІ "Про державну службу" в перший день виходу на роботу після закінчення терміну тимчасової непрацездатності. Жодного посилання на норми чинного законодавства в яких зазначено таку підставу щодо не розгляду його заяви про звільнення за власним бажанням відповідач не навів.

17.07.2017 позивач був ознайомлений з наказом від 03.07.2017 № 342-0 "Щодо звільнення ОСОБА_1." та наказом від 14.07.2017 № 367-о "Про внесення змін до наказу від 03.07.2017 № 342-о "Щодо звільнення ОСОБА_1.", на підставі чого було внесено запис до трудової книжки від 17.07.2017 № 30 про звільнення.

Вважаючи наказ від 03.07.2017 № 342-о "Щодо звільнення ОСОБА_1." та наказ від 14.07.2017 № 367-о "Про внесення змін до наказу від 03.07.2017 № 342-о "Щодо звільнення ОСОБА_1." протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а не розгляд його заяви про звільнення за власним бажанням протиправною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надавши свої письмові заперечення в яких вказав, що позовна заява не містить жодного доказу щодо неправомірності звільнення позивача з публічної служби. Звільнення проведено на підставі норм чинного законодавства та на виконання рішення суду апеляційної інстанції, а дії посадових осіб здійснені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом від 22.10.2012 № 857-к ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора митного поста "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці з 22.10.2012 на підставі наказу Державної митної служби України від 19.10.2012 № 2331-к та працював на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС з 03.12.2016 відповідно до наказу "Про переведення" від 28.11.2016 № 650-о.

Наказом Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 № 127-о ОСОБА_1, державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС за перевищення службових повноважень та використання повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб, відповідно до п.п.7 та 9 ч. 2 ст.65, ч.5 ст. 66 Закону України "Про державну службу" звільнено зі служби з 22.03.2017.

Підставою для винесення наказу стало подання дисциплінарної комісії від 15.03.2017 № 893/10-25-70-18, наказ Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 № 126-о "Про застосування дисциплінарного стягнення".

Наведені обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, а отже повторному доказуванню не підлягають.

Не погоджуючись з вказаним наказом Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 № 127-о, у квітні 2017 року позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 № 127-0, щодо його звільнення, державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС 22.03.2017 за перевищення службових повноважень та використання повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб, відповідно до п.п.7 та 9 ч2 ст.65, ч.5 ст. 66 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VII; поновити на службі митного посту "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС ОСОБА_1 з 23.03.2017; стягнути з Чернігівської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.03.2017 і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 позов було задоволено в повному обсязі, однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 - скасовано, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовлено.

Цього ж дня, 22.06.2017 позивачем на адресу Чернігівської митниці ДФС подано заяву, в якій позивач просить звільнити його з займаної посади за власним бажанням з 23.06.2017 (а.с.26).

В подальшому, відповідачем прийнято наказ від 03.07.2017 № 342-о (а.с.24), яким на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 по справі № 825/589/17, позивача звільнено з посади.

04.07.2017 позивачем направлено лист в якому він повідомляє відповідача, що на даний момент перебуває на лікарняному, заяву про звільнення його за власним бажанням від 22.06.2017, він підтримує в повному обсязі, що вона є чинна і ним не відкликалася і що, він бажає звільнитися за власним бажанням. Також просив розглянути її у строк і порядок передбачений чинним законодавством та повідомити про результати розгляду (а.с.11).

Листом від 06.07.2017 № 2209/7/25-70-04/24 (а.с.6) позивача повідомлено, що у зв'язку з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, його заява від 22.06.2017 про звільнення за власним бажанням, не може бути розглянута позитивно і що щодо нього видано наказ від 03.07.2017 № 342-о про звільнення з органів доходів і зборів відповідно до п.п.7 та 9 ч.2 ст.65. ч.5 ст.66 Закону України від 10.12.2015 №889-VIІ "Про державну службу" в перший день виходу на роботу після закінчення терміну тимчасової непрацездатності.

В подальшому відповідачем прийнято наказ від 14.07.2017 № 367-о, яким на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 по справі № 825/589/17 та листка непрацездатності серія АДЗ №561917, внесено зміни до наказу від 03.07.2017 № 342-о та викладено п.1 в новій редакції, звільнено ОСОБА_1, державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного посту "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС з займаної посади 17.03.2017 за перевищення службових повноважень та використання повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб, відповідно до пп.7 та 9 ч.2 ст.65, ч.5 ст.66 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889. Також проведено остаточний розрахунок з позивачем.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на наступне.

Згідно ст.5 Закону України від 10.12.2015 № 889 "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства України підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені у Законі України "Про державну службу".

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу (ч.1 ст.71 КАСУ). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАСУ).

Так, ч.1 ст.74 Закону України "Про державну службу" встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Частинами 1, 5 ст.66 Закону України "Про державну службу" до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження;2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби. Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 ч.2 ст.65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п.12 ч.2 ст.65 цього Закону.

З аналізу вказаних норм вбачається, що звільнення зі служби, як вид дисциплінарного стягнення є крайньою мірою дисциплінарного впливу та може бути застосований в разі ретельного дослідження тяжкості проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяної шкоди. Також, має враховуватися попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Як було встановлено судом, підставою для звільнення позивача 21.03.2017 став висновок службового розслідування. При цьому, правомірність проведення відповідачем службового розслідування, а також винесення рішення про застосування дисциплінарного стягнення та відповідно достатності підстав для звільнення позивача, встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 по справі № 825/589/17.

А отже, наказ від 21.03.2017 № 127-о, що був предметом розгляду у справі № 825/589/17, прийнято відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства. Водночас, як вбачається із записів у трудовій книжці позивача, на виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2017, вказаний наказ скасовано на підставі наказу Чернігівської митниці ДФС від 25.04.2017 № 207-о та поновлено позивача на посаді.

Тобто, станом на момент винесення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22.06.2017 у справі № 825/589/17, подання дисциплінарної комісії від 15.03.2017 № 893/10-25-70-18 та наказ Чернігівської митниці ДФС від 21.03.2017 № 126-о "Про застосування дисциплінарного стягнення" є чинними.

З урахуванням встановленого та в силу преюдиціального значення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, відповідач, на думку суду, мав обґрунтовані підстави для реалізації дисциплінарного стягнення накладеного на позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення позивача 17.07.2017 відповідно до наказу Чернігівської митниці ДФС від 03.07.2017 № 342-о (зі змінами) проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, що передували прийняттю такого рішення.

При цьому, посилання позивача щодо його звільнення за результатами розгляду заяви про звільнення за власним бажанням, яка в строк 14 днів з моменту першого звернення була підтримана ним, до уваги судом не приймається.

Дійсно, згідно ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Проте, як вбачається з оскаржуваного наказу, його прийнято на підставі обставин, які визнані судом як достатні та обґрунтовані, а зміни внесені з урахуванням наданого позивачем листка непрацездатності серії АДЗ №561917. Тобто, звільнення позивача відбулось не в період його тимчасової непрацездатності, а в перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме 17.07.2017, що сторонами не заперечується.

Разом з тим, підстави для розгляду заяви позивача у Чернігівської митниці ДФС, на думку суду, також відсутні, оскільки ст.38 КЗпП України встановлено, що заява про звільнення за власним бажанням подається за 2 тижні до звільнення. Крім того, на момент подання такої заяви, 22.06.2017 було винесено постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, якою встановлено правомірність раніше проведеного звільнення позивача.

Наведене в сукупності дає підстави дійти висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, а вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, позовна заява не містить жодного доказу неправомірності звільнення позивача з публічної служби, а отже у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування наказів належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк