Справа № 825/99/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/99/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвіної Н.М.

суддів: Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до прокуратури Чернігівської області, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14 грудня 2015 року про звільнення позивача; поновити позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15 грудня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2015 року по дату фактичного поновлення на посаді, виходячи з розрахунку середнього заробітку в розмірі 8 825,00 грн.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року - дату фактичного звільнення, та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32 890,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_3, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06 червня 2013 року позивач працювала в органах прокуратури, зокрема, на посаді прокурора прокуратури міста Чернігова, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 97ш, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Чернігівської області шляхом виключення штатного розпису, зокрема, прокуратури м. Чернігова та встановлення у штатному розписі Чернігівській міській прокуратурі 61 одиницю, в тому числі 46 посад прокурорів.

Позивачу 25 вересня 2015 року було вручено попередження про звільнення з 14 грудня 2015 року з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

В подальшому, у зв'язку з утворенням місцевих прокуратур та припиненням діяльності міських прокуратур, Прокуратурою Чернігівської області прийнято наказ № 553 від 14 грудня 2015 року про звільнення позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області з 14 грудня 2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Вважаючи, що даний наказ було прийнято протиправно, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегіє суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ (далі - Закон № 1697-УІІ).

Із прийняттям нового Закону України «Про прокуратуру» була змінена система органів прокуратури України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закон № 1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Статтею 60 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Тобто, звільнення прокурора за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII можливе лише при дотриманні вимог, передбачених ст. 60 цього Закону. Такий висновок відповідає ч. 2 ст. 40 КЗпП, відповідно до якої звільнення з підстав, визначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п.п. 1 п. 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються, зокрема, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначено Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року № 98 (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно пунктів 1.2, 1.3, 3.16, 3.17 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур. На підставі відомостей про результати тестування робоча група регіонального центру формує рейтинговий список по кожній місцевій прокуратурі окремо. Рейтинговий список затверджується на засіданні робочої групи простою більшістю голосів, про що складається відповідний протокол, який підписується керівником та секретарем.

Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі (пункт 9.5 Порядку).

З аналізу наведених правових норм слідує, що на посаду прокурора в місцевій прокуратурі призначаються лише особи, які успішно пройшли тестування та за наявності штатних одиниць.

Відповідно до рейтингового списку Чернігівської місцевої прокуратури за результатами проходження двох рівнів тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності ОСОБА_3 набрала 61,3 балів та зайняла 64 позицію.

Результати тестування (кількість одержаних балів), згідно пункту 8.1 Порядку, не оскаржувалися позивачем.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди зобов'язані, окрім іншого, з'ясувати чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що згідно Додатку до Закону України «Про прокуратуру», було створено Чернігівську місцеву прокуратуру, юрисдикція якої розповсюджується на місто Чернігів, Чернігівський район, Куликівський район, Ріпкинський район. Згідно наказу Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 97ш, встановлено у штатному розписі Чернігівської місцевої прокуратури 48 штатних одиниць прокурорів прокуратури.

Таким чином, в зв'язку із припиненням діяльності прокуратури м. Чернігова, прокуратури Куликівського, Ріпкинського, Чернігівського районів Чернігівської області (загальна кількість 57 прокурорів) відбулось утворення Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області (загальна кількість 48 прокурорів), що дає підстави дійти висновку, що зміни в організації виробництва і праці у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників в прокуратурі дійсно мали місце.

Також встановлено, що ОСОБА_3 попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів у разі неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року. Тобто, позивача повідомлено про те, що її буде звільнено із займаної посади лише за умови не проходження нею тестового завдання. Наведене фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, працевлаштуватись на яку ОСОБА_3 мала можливість лише за результатами пройденого оцінювання.

За результатами тестування ОСОБА_3 набрала 61,3 бали та зайняла 64 позицію, при тому, що рейтинговий бал, який дозволив претендувати, на подальшу роботу у Чернігівській місцевій прокуратурі склав 81 бал (58 позиція у рейтинговому списку).

Відповідно до п. 1.4 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року № 98, прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Тобто, позивач згідно з умовами Порядку міг претендувати тільки на посаду в Чернігівській місцевій прокуратурі Чернігівської області.

Між тим, в Чернігівській місцевій прокуратурі Чернігівської області були відсутні вакантні посади прокурорів, про що зазначено в довідці прокуратури Чернігівської області від 01 лютого 2016 року № 11/1-84вих-16.

Таким чином, враховуючи наявність лише 46 вакантних посад в Чернігівській місцевій прокуратурі, рейтинговий список, згідно якого позивач отримав низький підсумковий бал, що не дозволив претендувати на зайняття посади, у зв'язку з чим останній залишився поза штатом працівників прокуратури.

Отже, відповідачем правомірно звільнено позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області на підставі п. 1 ч.І ст. 40 КЗпП України та п. 9 ч.І ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання позивача на те, що вона має переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, оскільки у неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, Законом України «Про прокуратуру», який є спеціальним законом по відношенню до КЗпП України, ні Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, таке право не передбачено.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно позовні вимоги про його скасування є необґрунтованими, як і похідні від цієї вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15 грудня 2015 року та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2015 року по дату фактичного поновлення на посаді.

Стосовно вимог ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15 липня 2015 року по дату фактичного звільнення, 14 грудня 2015 року та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32 890 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Заробітна плата прокурорів регулюється Законом України «Про прокуратуру» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону України «Про оплату праці»).

У свою чергу, ч. 9 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з нормами ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст. 90 Закону України «Про прокуратуру»),

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення ч. 2 ст. ст. 33, 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Вказана норма, на момент розгляду справи у суді, є чинною.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 505 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, то прокуратура Чернігівської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлений 30 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.