Справа № 816/1201/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/1201/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив:

визнати протиправними дії щодо не нарахування та не сплати з індексації грошового забезпечення, виплаченої ОСОБА_1 , єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з індексації грошового забезпечення, виплаченої ОСОБА_1 у розмірі 7366,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач безпідставно не нарахував та не сплатив єдиний соціальний внесок із суми виплаченої ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 індексації грошового забезпечення.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому стверджував, що індексація не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а тому на неї не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі /а.с. 15/.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти позовних вимог заперечував.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги відсутність потреби заслухати у судовому засіданні свідка чи експерта, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Наказом начальника 154 територіального центру комплектування військовослужбовцями за контрактом від 30.08.2012 №137 старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного старшину 154 територіального центру комплектування військовослужбовцями за контрактом, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" частини шостої (за станом здоров`я) /а.с. 8/.

28.08.2012 позивачу видано довідку за вих. №518 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії /а.с. 9/, на підставі якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області з 31.08.2012 ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності у розмірі 80% грошового забезпечення /а.с. 10/.

22.06.2017 позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою, у якій, окрім іншого, просив надати довідку за період з 01.08.2010 по 30.08.2012 про виплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення та індексації грошового забезпечення та скласти довідку про додаткові види грошового забезпечення для перерахунку раніше призначеної пенсії /а.с. 11/.

Листом від 27.06.2017 вих. №1/9/389 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до листа Пенсійного фонду України від 17.03.2010 №4405/03-20 суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексація грошового забезпечення військовослужбовців не є об`єктом для утримання та нарахування внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування /а.с. 12/. До листа додано довідку про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексації за період з 01.08.2010 по 30.08.2012 /а.с. 13/.

Зі змісту зазначених вище документів позивач встановив, що у період з 01.01.2011 по 30.08.2012 йому нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн, з якої не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 9 названого Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

А згідно з частиною третьою даної статті, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 на суму грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн /а.с. 13/.

Спір у даній справі стосується правомірності дій відповідача щодо несплати із зазначеної суми індексації єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, відповідач переконаний, що індексація не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому не є об`єктом для нарахування і сплати єдиного соціального внеску. При цьому відповідач посилається на лист Пенсійного фонду України від 17.03.2010 №4405/03-20 /а.с. 23/, за змістом якого роз`яснено, що суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексація грошового забезпечення військовослужбовців не є об`єктом для утримання та нарахування внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Натомість позивач стверджує, що грошове забезпечення військовослужбовця є формою оплати праці, а індексація грошового забезпечення його складовою, що відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" входить до поняття бази нарахування єдиного соціального внеску.

Оцінюючи наведені твердження сторін, суд виходить з такого.

Суд вважає хибними посилання відповідача на лист Пенсійного фонду України від 17.03.2010 №4405/03-20, оскільки останній, з огляду на дату його складення, стосується роз`яснення норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, які втратили чинність з 01.01.2011.

Разом з цим, спірні відносини стосуються періоду з 01.01.2011 по 30.08.2012.

Так, у спірний період правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку були визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-5, що набули чинності з 01.01.2011.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (тут та надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 2 названого Закону дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Таким чином, Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є спеціальним законом з питань визначення платників та бази нарахування єдиного внеску, а інші нормативно-правові акти можуть застосовуватись до зазначених відносин виключно у випадках, передбачених даним Законом та в частині, що йому не суперечить.

Платників єдиного внеску визначено у статті 4 названого Закону. Зокрема, відповідно до пункту 9 частини першої вказаної статті платниками єдиного внеску є військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового і начальницького складу. А в силу положень абзацу сьомого пункту 1 частини першої цієї ж статті, платниками єдиного внеску є також роботодавці - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9 - 14 цієї частини.

Як визначено частиною шостою статті 7 вищезазначеного Закону, нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований.

А відповідно до частини десятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка грошового забезпечення.

Отже, базою нарахування єдиного внеску є грошове забезпечення військовослужбовця, а особою, відповідальною за його нарахування, визначено роботодавця.

Вирішуючи питання про те, чи є індексація складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця та, як наслідок, чи мав з неї бути нарахований і сплачений єдиний соціальний внесок, суд зважає на таке.

За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 названого Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Як визначено частиною другою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Разом з цим, як зазначалось судом вище, платників єдиного внеску, а також порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску визначено виключно Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що відповідно до частини сьомої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1170, відповідно до якої індексація, нарахована на суми оплати праці (грошового забезпечення), не віднесена до виплат, на які не нараховується єдиний соціальний внесок.

За таких обставин, виходячи з пріоритетності норм спеціального закону над загальним, суд констатує, що індексація грошового забезпечення військовослужбовця у спірний період входила до бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

А відтак, відповідач був зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок із суми виплаченої ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 індексації грошового забезпечення у розмірі 7366,50 грн.

Суд зауважує, що невиконання відповідачем відповідного обов`язку становить зміст поняття "бездіяльність", яку можливо визначити як певну форму поведінки особи, що полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України.

А тому права позивача у спірних відносинах порушені саме бездіяльністю, а не діями відповідача, як про те стверджує ОСОБА_1 .

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем у позовній заяві не обґрунтовано, в чому полягає порушення його прав, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду України, наведений у постанові від 10.03.2015, відповідно до якого індексація, з якої сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не сплати єдиного соціального внеску із індексації грошового забезпечення позбавляє права позивача на перерахунок пенсії.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про визнання неправомірною бездіяльності Полтавського ОВК щодо не нарахування та не сплати з сум виплаченої позивачу за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 суми індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання відповідача обчислити і сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми виплаченої ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн, у порядку та розмірах, визначених Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови суду, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Пунктом 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Зважаючи на обставини даної справи, суд, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 , на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" базовим звітним періодом для сплати єдиного внеску є календарний місяць.

А відтак, суд вважає за доцільне зобов`язати Полтавський ОВК подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання даною постановою Полтавського окружного адміністративного суду законної сили.

Позивач від сплати судового збору звільнений, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 122, 128, 158-163, 2442 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не сплати з сум виплаченої ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 суми індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми виплаченої ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 30.08.2012 індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 7366,50 грн, у порядку та розмірах, визначених Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання постановою суду законної сили.

Попередити відповідача, що відповідно до частини другої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) О.О. Кукоба