Справа № 821/1829/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1829/16

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.09.2016 року №№ , .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року заявлений позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Херсонській області від 01.08.2016 року № 345 до об'єктів фактичних перевірок серпня 2016 року включена тимчасова споруда (кіоск-палатка) розташованого за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, с. Хорли, територія пляжу.

На підставі зазначеного наказу ревізорам Аркаєву К.О. та Прокопенку В.П. виписані направлення на проведення перевірки від 18.08.2016 року № 1136 та № 1137.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складений акт (довідка) фактичної перевірки від 18.08.2016 року № 317/21/22/РРО/НОМЕР_3, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення з боку позивача п. 3 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст.ст. 15, 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: не проведення через РРО розрахункової операції з продажу алкогольних напоїв (пива) у розмірі 15 грн. у зв'язку із відсутністю РРО; роздрібний продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб'єктом господарювання, який не має статусу суб'єкта громадського харчування; роздрібний продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії.

На підставі висновків вказаного акту фактичної перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення від 08.09.2016 року: № про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1 грн. за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; № про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 23800 грн. за порушення ст. 15 та ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем проведено оскаржувану перевірку за відсутності підстав для проведення такої перевірки, а також суд першої інстанції послався на недоведеність відповідачем, що у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_2 здійснювалась реалізація пива на розлив із стаціонарної кегової установки, для роботи якої необхідно підключення до електромережі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по наявність підстав для задоволення заявлених вимог позивача, з огляду на викладене.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до вимог пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок визначає ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, згідно вимог п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно п. 80.2 цієї ж статті фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З наведеного вбачається, що Податковим кодексом України встановлений чіткий порядок проведення фактичних перевірки, а також обставини, за наявності яких, такі перевірки можуть бути проведенні.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не вказано, які обставини згідно вимог п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, слугували підставою для призначення та проведення фактичної перевірки позивача.

Відповідачем не було прийнято окремого наказу саме про призначення фактичної перевірки позивача та/або об'єктів його господарської діяльності.

Наданим відповідачем наказом від 01.08.2016 року № 345 наказано організувати проведення фактичних перевірок у серпні поточного року та затверджено перелік суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, до якого включено позивача.

При цьому, як на підстави для організації фактичних перевірок у серпні 2016 року, у наведеному наказі відповідач послався на пп. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Водночас, вказані положення Податкового кодексу України містять відмінні між собою підстави для проведення фактичної перевірки.

Крім того, в переліку суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, який затверджений наведеним наказом, зазначено підстави для проведення перевірки об'єкта позивача: пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Тобто, наказ про проведення фактичних перевірок та перелік суб'єктів/об'єктів, які підлягають опрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, який затверджений наведеним наказом, містять різні підстави для проведення перевірки позивача.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В свою чергу, згідно пп. 80.2.2, 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Проте, як в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не вказано, яка інформація ним була отримана щодо порушень з боку позивача, коли та ким така інформація надана тощо, а також відповідачем не надано взагалі жодного доказу отримання такої інформації/звернення.

В ході судового розгляду справи в суді першої інстанції відповідач вказав, що підставою для проведення перевірки позивача є розпорядження голови Херсонської обласної державної адміністрації від 02.06.2016 року № 405 «Про робочу групу з питань забезпечення вимог чинного законодавства під час проведення курортного сезону в області», яким утворена відповідна робоча група, якій доручено провести обстеження місць масового відпочинку населення.

Проте, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги таке розпорядження, як підставу проведення перевірки позивача, оскільки із аналізу статті 80 Податкового кодексу України вбачається, що законодавець встановив перелік підстав для проведення фактичної перевірки, який є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню, та не містить такого виду підстав, як розпорядження органу виконавчої влади.

В свою чергу, доказів наявності підстав для проведення перевірки позивача, що визначені ст. 80 Податкового кодексу України, як в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідачем так само не вказано жодних фактичних підстав для проведення перевірки позивача та жодним чином не спростовано наведені висновки суду першої інстанції.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невиконання відповідачем вимог ст. 80 Податкового кодексу України, що визначає порядок фактичної перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії була неодноразово викладена, зокрема, у постановах від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14 та від 16 лютого 2016 року у справі № 826/12651/14.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, із акта перевірки від 18.08.2016 року № 317/21-22/РРО/НОМЕР_3, складеного за результатами перевірки ФОП ОСОБА_2 та доданих до нього документів вбачається, що перевірка проведена у присутності представника ФОП - ОСОБА_5 та реалізатора кіоску ОСОБА_6, які відмовились від отримання направлень на проведення перевірки та копії акту перевірки, про що складені відповідні акти.

В свою чергу, перевіркою встановлені такі порушення: п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, яке вчинено вперше протягом календарного року; ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії; ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб'єктом господарювання, який не має статусу підприємства громадського харчування.

Водночас, під час судового розгляду справи, ФОП ОСОБА_2 стверджував, що йому надано дозоли на розміщення двох кіосків-палаток по АДРЕСА_1 та розміщення торгівельної точки біля пляжу, проте жодної торгівлі алкогольними напоями, а тим більше пивом на розлив він у цих кіосках не здійснює, оскільки кіоски не підключені до електромережі. Торгівлю алкоголем здійснює його дружина ОСОБА_5 у кафе, що знаходиться поблизу кіосків та отримала для цього відповідну ліцензію. Позивач заперечує сам факт проведення перевірки у жодному із кіосків, та реалізацію пива на розлив із стаціонарної кегової установки.

Натомість відповідача стверджує, що дані порушення мали місце.

На підтвердження правомірності своєї позиції представник податкового органу надала суду лише акт перевірки та додані до нього документи, зокрема акт проведення контрольної розрахункової операції про придбання ревізорами пива алкогольного «Оболонь» на розлив в одноразовий келих ємкістю 0,5 л, вартістю 15,0 грн.

Разом із тим, жодних інших доказів реалізації позивачем алкогольних напоїв (фото або відео доказів, пояснень свідків порушення тощо) відповідачем суду не надано.

В той же час, ст. 17 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зокрема, передбачає, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Відповідно до ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Тобто, законодавець передбачив застосування штрафних санкцій до суб'єктів господарювання, що не мають статусу суб'єктів господарювання громадського харчування за факт реалізації ними алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Аналогічне положення про застосування штрафних санкцій за реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії містить стаття 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Отже, відсутність доведення факту продажу позивачем пива на розлив унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій за порушення ст. 15 та ст. 15-3 Закону від 19.12.1995 року № 481/95-ВР.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення у повному обсязі.

Податковим органом не доведено, що у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_2 здійснювалась реалізація пива на розлив із стаціонарної кегової установки, для роботи якої необхідно підключення до електромережі, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець